ПОСТАНОВА
Іменем України

08 серпня 2018 року
Київ
справа №804/5130/17
адміністративне провадження №К/9901/47126/18
                                                                 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., секретар судового засідання - Титенко М.П.,  за участю:  представник позивача -  Кольга Т.О., представник відповідача - Павлович Д.М., Норець Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу | Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»
на постанову | Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року (суддя Р.З. Голобутовський)
та постанову | Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року (колегія у складі суддів: В.А. Шальєва, С.В. Білак, Н.А. Олефіренко)
у справі | № 804/5130/17
за позовом | Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»
до | Офісу великих ДФС платників податків ДФС
про | скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0003694615 від 01.06.2017, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 49236357 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки, викладені в акті перевірки, на підставі яких відповідачем було винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є безпідставними та необґрунтованими, зробленими без урахування всіх фактичних обставин та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України. Позивач зареєстрований платником акцизного податку у 2012 році як виробник бензолу (підакцизного товару) відповідно до пп. 212.1.1 п. 212.1 ст. 212 Податкового кодексу України в редакції, чинній до 01.01.2016, має ліцензію на виробництво особливо небезпечних хімічних речовин з терміном дії з 08.06.2012 по 08.06.2017. На думку позивача, наявність статусу платника акцизного податку не залежить від того, за якою саме процедурою (на підставі якого підпункту пункту 212.1 ст. 212 Податкового кодексу) особа зареєстрована платником акцизного податку, оскільки особа, яка виробляє підакцизні товари (продукцію) на митній території України (пп. 212.1.1 п. 212.1 ст. 212 Податкового кодексу), так й особа, яка реалізує пальне (пп. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 Податкового кодексу) сплачують акцизний податок при реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції) на підставі пп. 213.1.1 п. 213.1 ст. 213 Податкового кодексу України. При цьому окрема реєстрація осіб, які реалізують пальне, платниками акцизного податку введена для тих суб'єктів господарювання, які не є виробниками пального, але реалізують (перепродають) таке пальне. Особи, які виробляють пальне на території України, незалежно від його подальшої реалізації, визнавались платником акцизного податку й до 2016 року. Додаткова, повторна реєстрація платником акцизного податку на підстав пп. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 Податкового кодексу не передбачена чинним законодавством, а диспозиція п. 117.3 ст. 117 Податкового кодексу України передбачає відповідальність осіб, які взагалі не мають статусу платника акцизного податку, але здійснюють операції з реалізації пального.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Законом України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набрав чинності з 01.01.2016, розширено перелік платників акцизного податку за рахунок включення осіб, які здійснюють реалізацію пального (пп. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 Податкового кодексу України) та визначено порядок їх реєстрації контролюючими органами, однак ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» протягом березня-грудня 2016 року здійснювало реалізацію пального без такої обов'язкової реєстрації платником акцизного податку, що є законною підставою для висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій на підставі п. 117.3 ст. 117 Податкового кодексу України.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що постанови були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Відповідь мотивована тим, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у перевіряємому періоді, не було зареєстроване  платником акцизного податку, який реалізує пальне у відповідності до вимог пп. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України, однак здійснило поставку бензолу покупцю.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши повноту встановлених судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне. 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з питання дотримання вимог податкового законодавства при реалізації бензолу без реєстрації як платника акцизного податку за березень-грудень 2016 року, за результатами якої складено акт від 13.05.2017 №45/28-10-46-08/24432974, яким встановлено порушення пп. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України через реалізацію бензолу за період березень-грудень 2016 року у кількості 4173300,00 кг на суму 41030297,15 грн. проведеної без обов'язкової реєстрації як платника акцизного податку.
Враховуючи виявлені порушення, відповідачем на підставі акта перевірки від 13.05.2017 №45/28-10-46-08/24432974 прийнято податкове повідомлення-рішення №0003694615 від 01.06.2017, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального на суму 49236357,00 грн. (з ПДВ).
Судами також встановлено, що Міністерством екології та природних ресурсів України видано ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ліцензію серії АВ № 586941 на здійснення виду господарської діяльності з виробництва особливо небезпечних хімічних речовин зі строком дії - 08.06.2012 - 08.06.2017.
За період березень-грудень 2016 року позивачем реалізовано бензол власного виробництва на адресу ТОВ «Алтер Групп» на підставі договору №297S16 від 19.04.2016 в кількості 4173300 кг на суму 41030297,15 грн.
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» подавало до Офісу великих платників податків ДФС декларації акцизного податку за січень - грудень 2016 року, в яких здійснювалось декларування операцій з реалізації бензолу сирого кам'яновугільного.
Згідно даних Реєстру платників акцизного податку в системі електронного адміністрування пального, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 20.01.2017 була подана контролюючому органу заява №9002391112 про реєстрацію платника акцизного податку з реалізації пального.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суди попередніх інстанцій погодились з доводами податкового органу про законність застосування штрафних санкцій із-за відсутності реєстрації платника податків як платника акцизного податку.
Зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, касаційний суд вважає їх висновки передчасними, та такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а відтак таке судове рішення не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, підставою для донарахування позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням штрафних санкцій стали висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 13.05.2017 №45/28-10-46-08/24432974, про проведення реалізації бензолу за період березень-грудень 2016 року без обов'язкової реєстрації платником акцизного податку. 
При цьому обсяги реалізації бензолу здійснювались на підставі укладеного ТОВ «Алтер Групп» договору №297S16 від 19.04.2016 та виписаними на його виконання первинними документами.
Отже, поза межами дослідження судами залишено питання обґрунтованості визначеного податковим органом періоду вчинення порушення, починаючи з березня, беручи до уваги, що договір датований - 19.04.2016.
Водночас суди, посилаючись на приписи Порядку електронного адміністрування реалізації пального, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 № 113 щодо необхідності здійснення реєстрації платником податку шляхом подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального заяви, форма якої затверджується Мінфіном, не звернули уваги також на те, що нормативний акт (Наказ Міністерства фінансів України №218), яким затверджено форму цієї заяви набрав чинності лише 12.04.2016, хоча був прийнятий 25.02.2016 і зареєстрований у Міністерстві юстиції України 17.03.2016 за N405/28535.
Крім того, як вбачається з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, штрафні (фінансові) санкції до позивача були застосовані на підставі пункту 117.3 статті 117 Податкового кодексу України, відповідно до якої, - здійснення суб'єктами господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб'єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до  п.п.212.1.1  ст.212 ПК України, платниками податку є особа, яка виробляє підакцизні товари (продукцію) на митній території України. Стаття 212 «Платники податку» доповнена підпунктом 212.1.15 на підставі Закону України № 909 від 24.12.2015, яким додатково визначено, що  платником податку є також особа, яка реалізує пальне.
Тобто, диспозиція даної статті встановлює, що саме факт відсутності реєстрації платником акцизного податку є підставою для застосування штрафних санкцій, а не відсутність реєстрації платника акцизного податку, який реалізує пальне.
Водночас судами факт наявності чи відсутності реєстрації позивача платником акцизного податку у березні-грудні 2016 року взагалі не встановлювався, при тому, що наявність такого правового статусу спростовує висновки податкового органу про порушення вимог ст.117.3 ПК України. Так, судами досліджувався акт перевірки ПАТ  від 18.04.2015 р. № 14/28-01-51-03/24432974 «АрселорМіттал Кривий Ріг» з питань дотримання вимог податкового, валютного  та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013, в якому зазначено, що Товариство було платником акцизного податку в цей період. 
В той же час, ці обставини відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України входять до предмета доказування при розгляді судом цього адміністративного позову, оскільки від цього залежить правильність висновку щодо законності притягнення позивача до відповідальності за порушення, що інкримінується податковим органом.
Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.
Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
З огляду на викладене, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» задовольнити частково.
2.          Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року та постанову  Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. 
3.          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

........................

........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду