Постанова                                                
Іменем  України                                    
 
17 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 753/19641/16
провадження № 61-545св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
відповідач - ОСОБА_4,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 1 вересня 2017 року у складі судді 
ОСОБА_5 та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області 
від 20 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Галацевич О. М., Шевчук А. М., 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним.
Позовна заява мотивована тим, що шлюб, укладений між ОСОБА_4 та його батьком - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є недійсним, оскільки останній не мав на меті створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя, а потребував стороннього догляду та постійного медичного лікування.
4 грудня 2014 року він подав заяву до Дарницького районного суду м. Києва про обмеження цивільної дієздатності батька. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 12 лютого 2016 року було встановлено, що ОСОБА_6 виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді: органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом та за своїм психічним станом не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує призначення над ним опіки. Зазначав, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року 
ОСОБА_6 було визнано недієздатним та він був призначений над ним опікуном.
На початку вересня 2016 року він звернувся до адвоката з метою підготовки документів для подачі позову про визнання недійсним шлюбу. Для перевірки інформації про факт укладення шлюбу було направлено запит до компетентних органів та отримано дублікат свідоцтва про шлюб.
Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати недійсним шлюб, укладений між його батьком - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 
17 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брусилівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 13.
Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області 
від 1 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, укладений 17 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брусилівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис 13, визнано недійсним з моменту його укладення, тобто 
з 17 березня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем доведено факт недійсності шлюбу відповідно до вимог статті 24 СК України із застосуванням наслідків, встановлених статтями 38 - 40 СК України. Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладений без вільної згоди чоловіка, так як останній страждав тяжким психічним розладом, у зв'язку із чим не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що підтверджується висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 23 червня 2017 року № 399.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20 листопада 
2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення районного суду залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 23 червня 
2017 року № 399 на момент реєстрації шлюбу - станом на 17 березня 
2015 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждав тяжким психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічного генезу з помірним психоорганічним синдромом та за своїм психічним станом не усвідомлював сповна значення своїх дій і не міг керувати ними. За таких обставин, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про задоволення позову про визнання недійсним укладеного шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4
У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_1
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права; висновки судів не відповідають обставинам, які мають істотне значення для справи, унаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки. 
У березні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_4 у якому останній просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судами встановлено, що 17 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брусилівського районного управління юстиції у Житомирській області між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, актовий запис № 13 (а.с. 12).
За життя ОСОБА_6 був зареєстрований у встановленому законом порядку АДРЕСА_1 (а.с. 68).
Починаючи з жовтня 2014 року по лютий 2016 року ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 проживав без реєстрації в АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Лазарівської сільської ради Житомирської області (а.с. 75).  
Рішенням виконавчого комітету Лазарівської сільської ради Житомирсьої області від 18 листопада 2015 року № 56 ОСОБА_4 за її заявою було призначено піклувальником ОСОБА_6, як за таким, що за станом здоров'я не міг самостійно захищати свої права і виконувати обов'язки.              (а.с. 73).
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року ОСОБА_6 було визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено опікуна - ОСОБА_1 Під час розгляду цієї справи було призначено та проведено судово-психіатричну експертизу № 25                від 12 лютого 2016 року, відповідно до висновків якої, на час проведення експертизи ОСОБА_6 виявляв ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом та за своїм психічним станом не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребував призначення над ним опіки (а.с. 7-9, 147-151).
Відповідно до частини першої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка.
Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.
Згідно з частиною другою статті 24 СК України реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38 - 40 цього Кодексу.
Відповідно до статті 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 цього Кодексу.
Статтею 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.
Частиною першою статті 43 СК України передбачено, що розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.
Відповідно до статті 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39 -41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.
Задовольняючи позов ОСОБА_1, суди дійшли правильного висновку про те, що відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 23 червня 2017 року № 399 на момент реєстрації шлюбу - станом на 17 березня 2015 року ОСОБА_6,            ІНФОРМАЦІЯ_1, страждав тяжким психічним розладом та за своїм психічним станом не усвідомлював сповна значення своїх дій і не міг керувати ними. Позивачем було доведено факт недійсності шлюбу відповідно до вимог статті 24 СК України із застосуванням наслідків, встановлених статями 38 - 40 СК України, тому шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було визнано недійсним.
Посилання заявника на те, що до укладення шлюбу ОСОБА_6 проходив лікування, але до психіатрів не звертався, не страждав психічним захворюванням, не спростовує висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 23 червня 2017 року № 399, покладений в основу судових рішень, про те, що на час укладення шлюбу останній не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, а тому вищезазначені норми матеріального права судами застосовані правильно.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність судових рішень не впливають.
Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 1 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області 
від 20 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                   Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                                О. В. Білоконь
Б.І. Гулько
Є.В. Синельников
С.Ф. Хопта