ПОСТАНОВА
Іменем України

24 жовтня 2018 року 
Київ
справа №304/1621/13-а
адміністративне провадження №К/9901/14815/18
                         
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу | ОСОБА_3
на ухвалу | Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року (суддя О.Б. Заверуха)
у справі | № 304/1621/13-а (№876/15695/13)
за позовом | ОСОБА_3
до | Чопської митниці Міністерства доходів і зборів України
про | визнання незаконною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:          

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Чопської митниці Міндоходів України Федорчука Ю.В. про порушення митних правил №2064/30502/13 від 15 жовтня 2013 року.
Постановою Печерського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року у позові відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, оскільки рішення суду першої інстанції є остаточним і оскарженню не підлягає відповідно до частини другої статті 171^2 КАС (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали, далі - КАС України).
Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги відзначає, що судом апеляційної інстанції неправомірно відмовлено у відкритті апеляційного провадження на рішення суду першої інстанції у даній справі, з огляду на те, що рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2015 від 08 квітня 2005 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частини другої статті 171^2 КАС України.
Відзив або заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з постанови Печерського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року спір виник з приводу оскарження постанови про порушення митних правил №2064/30502/13 від 15 жовтня 2013 року, згідно якої позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частини третьої статті 470 Митного кодексу України (далі - МК України) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.
Відповідно до статті 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
За вимогами пункту 2 частини першої статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності регулюється статтею 171^2 КАС України.
Частиною першою статті 171^2 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення Львівським апеляційним адміністративним судом ухвали від 25 грудня 2013 року) визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом п'яти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках з урахуванням особливостей розгляду справи суд ухвалою може продовжити розгляд справи, але не більш як на п'ять днів.
Частиною другою статті 171^2 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення Львівським апеляційним адміністративним судом ухвали від 25 грудня 2013 року) передбачено, що рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.
Положення цієї частини втратили чинність як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року N 3-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171^2 КАС України. У пункті 3 резолютивної частини цього Рішення Конституційний Суд України рекомендував Верховній Раді України невідкладно врегулювати питання щодо оскарження судового рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
У цьому Рішенні зазначено також, що у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності особи повинні мати право на інстанційне оскарження рішення місцевих загальних судів як адміністративних судів. 
Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.
Згідно з частиною другою статті 5 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення права на апеляційне оскарження) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Водночас, згідно з статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У своєму рішенні від 06 вересня 2005 року у справі «Гуренко проти України» Європейський суд з прав людини, зазначає, що стаття 13 Конвенції як така не гарантує право на оскарження або право на перегляд другою інстанцією.
Тим не менше, якщо оспорюване провадження характеризується як «кримінальне» в цілях Конвенції, скарга заявника може бути розглянута за статтею 2 Протоколу № 7 до Конвенції, яка передбачає наступне: «Кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження  виправдувального вироку.».
Відповідно до статті 53 Кримінального кодексу України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п'ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. Отже, мінімальний розміром штрафу (кримінального) є 510 гривень. 
Оскаржуваною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.
Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в силу суворості санкції, дана справа відносно позивача за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції, та, відповідно й статті 2 Протоколу № 7 по Конвенції.
З огляду на викладене, Верховний Суд приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував частину 2 статті 171^2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції з 15 грудня 2017 року) підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі; справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За таких обставин, ухвала суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування та направлення справи для продовження судового розгляду. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 353 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Львівського апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.          

........................

........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду