ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

18 вересня 2018 року 
справа №753/1388/17
адміністративне провадження №К/9901/43372/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Ханової Р.Ф.,
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року (судді Мацедонська В.Е.,  Лічевецький І.О., Мельничук В.П.) у справі №753/1388/17 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови у справі про порушення митних правил,
У С Т А Н О В И В:
У січні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Житомирської митниці Державної фіскальної служби (далі - митний орган, відповідач у справі), в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову №0553/101000014/2016 від 28 грудня 2016 року, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 8500 грн, у зв'язку із порушенням процедури розгляду адміністративної справи в частині забезпечення його участі.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 7 червня 2017 року (суддя Колесник О.М.) позов задоволено з тих підстав, що митним органом порушено процедуру розгляду справи про порушення митних правил.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено з підстав правомірності накладення на позивача адміністративного стягнення. 
У листопаді 2017 року позивачем подана касаційна скарга на судове рішення суду апеляційної інстанції, 21 листопада 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України (суддя Мороз В.Ф..) відкрито касаційне провадження, витребувано справу №753/1388/17 з суду першої інстанції.          
21 березня 2018 року справу №753/1388/17 передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).
У касаційній скарзі позивач доводить, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що відповідач порушив процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності і розглянув справу про адміністративне правопорушення у його відсутність та без належного повідомлення. 
Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду.
Розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.          
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили наступне.
12 липня 2016 року позивачем через пункт пропуску «Виступовичі-Нова Рудня» митного поста «Північний» митного органу в митному режимі «транзит» ввезено на митну територію України транспортний засіб «Opel Vectra», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.
В процесі здійснення заходів реагування на підставі службової записки посадової особи митного органу від 26 липня 2016 року №1471/7/06-70-66 та листа митного органу від 27 липня 2016 року №1118/06-70-20 «Про опитування громадян» у зв'язку з відсутністю в ЄАІС Державної фіскальної служби інформації щодо вивезення за межі митної території України транспортних засобів, ввезених на митну територію України з метою транзиту громадянами України, встановлено, що інформація про вивезення спірного автомобілю відсутня.
При цьому, в результаті отриманого від митного органу повідомлення про необхідність надання пояснень з приводу невивезення транспортного засобу, позивач 31 серпня 2016 року телефоном сповістив відповідача про знаходження транспортного засобу на СТО та про надання ним підтверджуючих документів під час перетину кордону. 
7 вересня 2016 року посадовою особою відповідача складено протокол про порушення митних правил позивачем, копію якого скеровано останньому. В протоколі зазначено, що розгляд адміністративної справи призначено на 26 жовтня 2016 року.
В подальшому, у зв'язку з клопотаннями позивача (хвороба) розгляд справи неодноразово переносився. 
28 грудня 2016 року відповідачем прийнято спірну постанову. 
За змістом частини четвертої статті 526 Митного кодексу України справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.
Зазначена норма кореспондується з частиною другою статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Водночас, відповідно до частини першої статті 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Факт вчинення правопорушення, його склад (об'єктивна та суб'єктивна сторона) не є спірним між сторонами. Зміст позовних вимог та вимог касаційної скарги позивача зводиться виключно до непогодження його з начеб-то порушеною відповідачем процедурою притягнення його до адміністративної відповідальності. 
Втім, матеріали справи свідчать про факт належного повідомлення позивача про заплановані дати розгляду справи про адміністративне правопорушення, інкриміноване йому. Про це свідчить також та обставина, що на кожне з таких повідомлень позивач надсилав на адресу відповідача власні - про неможливість взяти участь у розгляду справи про адміністративне правопорушення з різних причин.  
З урахуванням вимог статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд погоджується з правовою оцінкою обставин справи, здійсненою судом апеляційної інстанції. 
Сукупний аналіз норм статей 526 та 486 Митного кодексу України свідчить про те, що відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення не може відбуватись безліч разів лише тому, що особа кожного разу заявляє клопотання про бажання взяти участь у її розгляді, при цьому тривалий час не з'являючись до компетентного органу з цією метою. 
Суд не вбачає підстав не враховувати наявні в матеріалах справи докази належного сповіщення позивача про призначення справи про порушення митних правил до розгляду. 
Таким чином, Суд вважає, що в цій частині процедуру розгляду справи про порушення митних правил порушено не було, оскільки матеріали справи свідчать про факт належного повідомлення позивача про заплановані дати розгляду справи про адміністративне правопорушення, інкриміноване йому.
Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач повинен добросовісно користуватись процесуальними правами, передбаченими у статті 498 Митного кодексу України, а також висновок стосовно правомірності дій митниці з огляду на завдання провадження у справах про порушення митних правил та обмежений законом строк притягнення до адміністративної відповідальності. 
За змістом частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року  у справі №753/1388/17 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                         Р.Ф.Ханова 
Судді:                                                                                           І.А.Гончарова
                                                                                                І.Я.Олендер