ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/19923/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О.О. Мамалуй - головуючий, Л.В. Стратієнко, В.І. Студенець
за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Національного банку України
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2018р.
у складі колегії судів: І.М. Скрипка - головуючий, Є.Ю. Шаптала, С.А. Гончаров 
та на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2017р.
суддя: К.І. Головіна 
за позовом  Національного банку України 
до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації А.М. Шевченка
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
про стягнення 8 052 334,33 грн.
за участю представників: 
від позивача: Гузієнко Я.М., 
від відповідача: Салівон В.І.,
від третьої особи: Костюченко І.В.
ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст позовних вимог

Національний банк України звернувся до господарського суду з позовом до ПАТ "КБ "Актив-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Луньо І.В. (у подальшому замінено на Шевченка А.М.) про стягнення 8 052 334,33 грн. 

В обґрунтування позову позивач стверджує, що станом на 17.10.2016р. на рахунок відповідача від юридичних та фізичних осіб надійшли грошові кошти у розмірі 11 403 407,06 грн. в погашення заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими знаходяться в заставі у позивача. Проте відповідач перерахував на користь НБУ лише частину вказаних грошових коштів - 3 351 072,73 грн., тому у відповідача існує заборгованість в розмірі 8 052 334,33 грн. Вказане, на думку позивача, свідчить про порушення прав НБУ як заставодержателя.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2017р. у справі №910/19923/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2018р., у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачу було перераховано відповідно до договорів застави грошові кошти в розмірі, передбаченому в п. 3.4.6 договорів застави. 

Пославшись на  правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 21.12.2016р. у справі №333/4924/15-ц, суди зазначили, що в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог до банку здійснюється виключно в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а погашення кредиторських вимог в порушення вказаної ст. 52 Закону не допускається.

Крім того судами вказано, що обов'язковою умовою для задоволення вимог кредитора, у тому числі позивача, є погодження з виконавчою дирекцією Фонду. Натомість ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження отримання погодження виконавчої дирекції Фонду, яке б надавало право уповноваженій особі задовольнити вимоги позивача, перерахувавши грошові кошти у сумі 8 052 334,33 грн., вимоги про стягнення яких є предметом розгляду у даній справі.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Національний банк України, не погоджуючись із судовими рішеннями у даній справі, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постанову, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції невірно встановлено та не досліджено природу походження коштів, які перераховані позивачу.

За твердженням скаржника кошти, отримані внаслідок погашення позичальниками заборгованості за кредитами, майнові права за якими знаходяться в заставі у позивача, повинні бути перераховані останньому в силу ч. 3 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ч 2 ст. 52 Закону України "Про заставу".

Також зазначає, що віднесення кредиторських вимог Національного банку України до сьомої черги реєстру акцептованих кредиторських вимог банку, у тому числі забезпечених заставою, не позбавляє позивача права на позачергове задоволення цих вимог за рахунок цього майна у встановленому чинним законодавством порядку, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.04.2018р. у справі №910/8132/17. На думку скаржника, право позивача на позачергове задоволення своїх вимог не впливає на порушення черговості задоволення вимог інших кредиторів, оскільки вимоги заставодержателя задовольняються виключно за рахунок предмета застави.

4. Позиції інших учасників справи

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фонд зазначає, що задоволення вимог кредиторів кожної черги має здійснюватись уповноваженою особою Фонду у порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

04 березня 2014 р. між Національним банком України як кредитором та ПАТ "КБ "Актив-Банк" як позичальником був укладений кредитний договір №11.

Згідно з п. 1.1 кредитного договору в редакції додаткового договору №1 від 21.03.2014р. кредитор надає позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 243 967 409,36 грн. на строк з 04.03.2014р. до 26.02.2015р. (включно).

Пунктом 2.3.10 кредитного договору визначений обов'язок позичальника (ПАТ "КБ "Актив-Банк") протягом 2 робочих днів після отримання коштів від юридичних та фізичних осіб в погашення (повного або часткового) заборгованості за основним боргом за кредитами, майнові права за якими надані НБУ в забезпечення, перерахувати в погашення заборгованості за кредитом для збереження ліквідності кошти у сумі не менше 35% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами І категорії якості, та 25% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами ІІ категорії.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, між Національним банком України як заставодержателем та ПАТ "КБ "Актив-Банк" як заставодавцем були укладені договори застави майнових прав № 11/ЗМП від 04.03.2014р. та № ЗМП-1 від 05.08.2014р.

Згідно з п.п. 1.1 договорів застави №11/ЗМП та №ЗМП-1 предметом застави за цими договорами є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем (ПАТ "КБ "Актив-Банк") і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у додатках №1 до цих договорів, що є їх невід'ємними частинами.

За п. 3.4.6 договору застави № 11/ЗМП заставодавець зобов'язаний у разі дострокового погашення кредиту/процентів за кредитними договорами (укладеними між ПАТ "КБ "Актив-Банк" та іншими юридичними та фізичними особами) не пізніше наступного робочого дня з дати зарахування грошовихкоштів від боржника/боржників забезпечити погашення кредиту заставодержателя у відповідній сумі. Протягом 2 робочих днів після отримання коштів від боржників впогашення (повного або часткового) заборгованості за кредитними договорами зобов'язаний перерахувати в погашення заборгованості за кредитом кошти у сумі не менше 35% від суми, отриманої в погашення за кредитами І категорії якості, та 25% від суми, отриманої в погашення за кредитами II категорії якості.

У п. 3.4.6 договору застави № ЗМП-1 встановлений аналогічний обов'язок заставодавця (ПАТ "КБ "Актив-Банк") протягом 2 робочих днів після отримання коштів від боржників в погашення (повного або часткового) заборгованості за кредитними договорами (укладеними між ПАТ "КБ "Актив-Банк" та іншими юридичними та фізичними особами) перерахувати в погашення заборгованості за кредитом кошти у сумі не менше 35% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами І категорії якості, та 25% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами ІІ категорії.

Судами також встановлено, що 02.09.2014р. ПАТ "КБ "Актив-Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 03.09.2014р. у ПАТ "КБ "Актив-Банк" запроваджено тимчасову адміністрацію.

На підставі постанови правління НБУ "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" № 838 від 23.12.2014р. виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення №158 від 24.12.2014р. про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Актив-Банк" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

06 квітня 2015р. виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення, оформлене протоколом №082/15, про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "КБ "Актив-Банк", до якого були включені вимоги НБУ в сумі 333 148 068,68 грн. (в т.ч. за кредитним договором № 11 від 04.03.2014р. у сумі 253 244 447,43 грн., з яких: 242 170 324,78 грн. - заборгованість за кредитом; 10 840 741,51 - заборгованість за відсотками; 233 381,14 грн. - заборгованість за пенею за простроченими відсотками; 30 000,00 грн. - штраф), та віднесено зазначені вимоги до сьомої черги. 

6. Норми права, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За положеннями ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. 

За положеннями ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Згідно з ч. 3 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

За приписами ч. 6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. 

За ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у передбаченій ч. 1 цієї статті черговості.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку. У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. 

Згідно з п. 2.21 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затверджене Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012р. №2 в редакції, чинній на момент звернення позивачем з позовом, уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку зобов'язана обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти (крім коштів у якості відшкодування витрат Фонду на утримання та продаж заставленого майна банку, розрахованих відповідно до нормативно-правових актів Фонду), що надійшли від: реалізації майна (майнових прав), переданого в іпотеку (заставу); погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу; погашення цінних паперів, переданих в заставу; погашення заборгованості за іншими забезпеченими зобов'язаннями банку.  Такі кошти перераховуються уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку в рахунок погашення зобов'язань банку за кредитами після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси.

7. Мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Верховний Суд констатує, що задоволення забезпечених заставою кредиторських вимог позивача має здійснюватись в порядку, визначеному спеціальним Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, ст. 52 цього Закону, оскільки застосування цього Закону є пріоритетним по відношенню до Закону України "Про заставу".

Таким чином кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у передбаченій ч. 1 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" черговості.

При цьому як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій,  вимоги НБУ включено до реєстру вимог кредиторів у сьому чергу.

Судами попередніх інстанцій взято до уваги відсутність доказів оскарження позивачем в судовому порядку рішення Фонду про віднесення його кредиторських вимог до сьомої черги відповідно до ст. 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Судами також встановлено, що відповідачем належним чином виконано обов'язок обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти, що надійшли, зокрема, від погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу НБУ та перераховано позивачу відповідно до договорів застави грошові кошти в розмірі, передбаченому в пунктах 3.4.6 договорів застави.

Доводи касаційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових актів, оскільки вимоги про звернення стягнення на предмет застави позивачем до відповідача не заявлялися, а заявлені НБУ вимоги у цій справі є вимогами про перерахування коштів, виконання яких банком, який перебуває в стані припинення поза процедурою та порядком, встановленим положеннями Закону, є неможливим. Введення у банку тимчасової адміністрації та запровадження процедури ліквідації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом. Задоволення вимог кредиторів кожної черги має здійснюватись уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку у порядку, встановленому Законом.

З огляду на наведене господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Доводи скаржника про те, що судом апеляційної інстанції невірно встановлено та не досліджено природу походження коштів, які перераховані позивачу, відхиляються Верховним Судом. Як вбачається з судових рішень, судами попередніх інстанцій досліджено матеріали справи, зокрема надану позивачем довідку щодо обсягу неперерахованих уповноваженою особою Фонду коштів, що надійшли банку на погашення заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими передані у заставу Національному банку України. Вказані документи та встановлені обставини свідчать про те, що судами досліджувалась природа походження коштів, які перераховані позивачу та встановлено, що вказані кошти надійшли саме від погашення заборгованості за кредитами.

Твердження скаржника про те, що кошти, отримані внаслідок погашення позичальниками заборгованості за кредитами, майнові права за якими знаходяться в заставі у позивача, повинні бути перераховані останньому в силу ч. 3 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ч 2 ст. 52 Закону України "Про заставу", є необґрунтованими, не узгоджуються з наведеними нормами права і висновками судів та зводяться до довільного тлумачення скаржником ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Верховний Суд констатує, що звернення стягнення на заставне майно або відчуження предмета застави не відбулося і це виключає можливість позачергового задоволення вимог позивача. Вимоги про звернення стягнення на предмет застави позивачем до відповідача не заявлялися, а позов у даній справі містить  вимоги про зобов'язання до перерахування коштів, що (враховуючи перебування банку в стані припинення) є неможливим поза процедурою встановленою Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Верховний Суд відзначає, що віднесення кредиторських вимог Національного банку України до сьомої черги реєстру акцептованих кредиторських вимог  банку, у тому числі забезпечених заставою, не позбавляє позивача права на позачергове задоволення цих вимог за рахунок цього майна у встановленому чинним законодавством порядку. Аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.04.2018р. у справі №910/8132/17. 

8. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги  

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваних судових актів не знайшли свого підтвердження, підстав для зміни чи скасування законних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів колегія суддів не вбачає.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2017р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2018р. у справі №910/19923/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. О. Мамалуй

Суддя                                                                                                       Л. В. Стратієнко

Суддя                                                                                                         В. І. Студенець