Постанова
Іменем України                                  
 
27 вересня 2018 року
 
м. Київ
 
справа № 362/4307/17
провадження № 61-7396св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач),  Погрібного С. О., Усика Г. І., 
 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – військова частина НОМЕР_1 в особі житлової комісії,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року у складі судді Кравченко Л. М. та рішення Апеляційного суду Київської області                     від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Іванової І. В.,   Гуля В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії та просив визнати протиправним рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14 липня 2017 року № 71, у частині перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача та членів його сім`ї на 03 березня 1995 року; зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України перенести дату зарахування на квартирний облік позивача разом із членами його сім`ї з 03 березня 1995 року на 23 липня 1993 року, а також внести відповідні зміни в облікові документи щодо черги позивача разом з членами сім`ї на отримання житла у відповідача з урахуванням нової дати постановки на облік.
 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване ним рішення є протиправним, оскільки воно прийняте на підставі наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, який втратив чинність ще 06 жовтня               2006 року. Вказував, що відповідності до чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, датою зарахування його на квартирний облік повинно бути 23 липня                1993 року.
 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14 липня 2017 року № 71 у частині перенесення дати зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік на 03 березня 1995 року. Зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 разом з членами його сім`ї з 03 березня 1995 року на 23 липня 1993 року, а також внести відповідні зміни в облікові документи щодо черги ОСОБА_1 разом з членами сім`ї на отримання житла з урахуванням нової дати постановки на облік.      
 
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що перенесення дати зарахування позивача на квартирний облік із 23 липня 1993 року на 03 березня 1995 року є порушенням його прав та інтересів, а оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом осіб, які проходять військову службу.
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року змінено в частині зобов`язання житлової комісії, шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини рішення у такій редакції: «Вважати датою зарахування ОСОБА_1 з членами його сім`ї на квартирний облік з 23 липня 1993 року». В іншій частині рішення міськрайонного  суду залишено без змін.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції зобов`язуючи житлову комісію перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 разом із членами сім`ї  не звернув увагу на те, що зобов`язання вчинити відповідні дії не передбачено вимогами законодавства як спосіб захисту цивільних прав та інтересів (стаття 16 ЦК України).
 
У листопаді 2017 року військова частина НОМЕР_1 в особі житлової комісії подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних  і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14 липня 2017 року № 71 прийняте на підставі наказу Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року, який передбачав, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку з дати набрання чинності цим наказом, тобто з 03 березня 1995 року, тому період перебування позивача на квартирному обліку до 03 березня 1995 року не підлягав зарахуванню; судами першої та апеляційної інстанцій не з`ясовані в повному обсязі та не відображені у рішенні всі обставини цієї справи; зроблені судами висновки засновані на неправильно оцінених доказах. 
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про             внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного             процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі – Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України). 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4  пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу  військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії передано Верховному Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи № 362/4307/17 із Васильківського міськрайонного суду Київської області.
 
16 березня 2018 року представник  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії, в якому просила відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін оскаржувані судові рішення. 
 
27 березня 2018 року військова частина НОМЕР_1 в особі житлової комісії подала відповідь на відзив представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , у якому зазначила про те, що наведені у відзиві аргументи є необґрунтованими, а викладені в ньому доводи підлягають відхиленню в повному обсязі.      
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України (у редакції на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.
 
Судом установлено, що  ОСОБА_1 у період із 1987 року по 2010 року проходив військову службу у Збройних силах України.
 
Відповідно до витягу з протоколу № 12 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 23 липня 1993 року ОСОБА_1 поставлено на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_2 у загальну чергу як безквартирного.
 
Із довідки Луцької квартирно-експлуатаційної частини району Західного оперативного командування від 05 січня 2005 року вбачається, що ОСОБА_1 житлом забезпечений не був.
 
Згідно з довідкою Луцької КЕЧ від 27 січня 2005 року № 43-Ж, ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_3 із 23 січня1993 року, а також у списках осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання жилих приміщень. 
 
Із витягу з протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 12 лютого           2005 року вбачається, що ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік при                військовій частині НОМЕР_4 .
 
Відповідно до довідки квартирно-експлуатаційного відділу м. Черкаси                          від 19 червня 2008 року № 54, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_4 із 23 липня 1993 року, а також у списках осіб які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень.
 
Згідно з витягом із протоколу житлово-експлуатаційної комісії військової частини   НОМЕР_1 від 27 серпня 2008 року № 32, ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 з 23 липня 1993 року.
 
Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14 липня 2017 року № 71  внесено зміни до житлової справи капітана ОСОБА_1 та списків осіб, які перебувають на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , датою зарахування ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Листом від 14 липня 2017 року № 661 житлова комісія військової частини НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про те, що оскільки відправною датою для зарахування військовослужбовцям терміну перебування на квартирному обліку є 03 березня 1995 року військовослужбовців при переміщенні до нового місця служби на квартирний облік раніше цієї дати немає законних підстав.
 
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 ОСОБА_1 перебуває на пенсії за вислугою років.
 
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей»  держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
 
Згідно із статтями 34 та 37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
 
Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. 
 
Відповідно до пункту 3.1 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.
 
Згідно із пунктом 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом               3.7 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовуОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого у незміненій частині рішення погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що перенесення дати зарахування позивача на квартирний облік із 23 липня 1993 року на 03 березня 1995 року є порушенням його прав та інтересів, а оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом осіб, які проходять військову службу.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, правильно виходив із того, що зобов`язання вчинити відповідні дії не передбачено вимогами законодавства як спосіб захисту цивільних прав та інтересів (стаття 16 ЦК України).
 
Доводи касаційної скарги про те, що оскаржуване рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14 липня 2017 року № 71 прийняте на підставі наказу Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року, який передбачав, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку з дати набрання чинності цим наказом, тобто з 03 березня 1995 року, тому період перебування позивача на квартирному обліку до 03 березня 1995 року не підлягав зарахуванню, суд вважає безпідставними, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення  наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року вже втратив чинність.
 
Інші доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду є законними і обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України, вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга – залишенню без задоволення.
 
Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії залишити без задоволення.
 
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Київської області                   від 14 листопада 2017 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | О. В. Ступак
| С. О. Погрібний       Г. І. Усик