Постанова
Іменем України
 
08 жовтня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 501/390/16-ц
провадження № 61-6596 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ОСОБА_1 (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач | - | ОСОБА_4,
відповідачі: | | ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третя особа | - | комунальне підприємство «Міське управління житлово-комунального господарства» Іллічівської (Чорноморської) міської ради Одеської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Парапана В. Ф., Панасенкова В. О., Драгомерецького М. М., від 24 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - комунальне підприємство «Міське управління житлово-комунального господарства» Іллічівської (Чорноморської) міської ради Одеської області, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди заподіяної залиттям квартири.
 
Встановив:
 
У лютому 2016 року ОСОБА_4звернулася до суду з позовом до                  ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - комунальне підприємство «Міське управління житлово-комунального господарства» Іллічівської (Чорноморської) міської ради Одеської області (далі - КП «МУЖКГ»), про відшкодування матеріальної і моральної шкоди заподіяної залиттям квартири.
 
Позовна заява мотивована тим, щоОСОБА_4 живе в квартирі АДРЕСА_1, яка належить їй на праві приватної власності. 11 червня 2015 року її квартиру залито з вини ОСОБА_5, який є власником квартири НОМЕР_1 у цьому ж будинку. В результаті залиття стіни коридору зі сторони ванної кімнати залиті водою, стелі та стіни коридору і ванної кімнати вкритті мокрими плямами.
 
Після звернення до житлово-комунальної дільниці № 3 відповідальними працівниками останньої, за результатами проведеного обстеження, встановлено, що протікання відбувається з квартири НОМЕР_1, яка розташована на шостому поверсі, суміжно квартирі позивача. ОСОБА_5, як власник квартири, в цій квартирі не проживає, наймачі квартири, що мешкають в квартирі, ліквідувати причини протікання та надати доступ для обстеження квартири відмовилися. Після прибуття ОСОБА_5 в його присутності проведено обстеження квартири та виявлено, що причиною залиття квартири позивача є протікання каналізаційних стоків, яке відбувається у зв'язку із розгерметизацією розтрубного з'єднання унітаза квартири НОМЕР_1 з трубопроводом водовідведення. За результатами обстеження складено відповідний акт від 12 червня 2015 року, наслідки залиття квартири позивачу усувати довелося власними коштами.
 
В подальшому, 09 жовтня 2015 року, знову відбулося залиття квартири позивача, але вже з вини відповідача ОСОБА_7, як власника квартири НОМЕР_2 яка розташована на п'ятому поверсі, суміжно квартирі позивача. В результаті залиття стіни коридору зі сторони ванної кімнати залиті водою, стелі коридору та ванної кімнати покриті мокрими плямами, стеля кухні, в районі вентиляційної решітки, покрита мокрими плямами від замокання. Працівниками житлово-комунальної дільниці № 3 складено відповідний акт від 12 жовтня 2015 року. Наслідки залиття квартири позивачу знову довелося усувати власними коштами.
 
На неодноразові прохання позивача відшкодувати завдані збитки відповідачі постійно ухилялися.
 
Спричинення моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що внаслідок залиття квартири порушено його право власності, позивач зазнала душевних страждань в наслідок пошкодження її майна та в результаті того, що відповідачі не мають на меті добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки ОСОБА_4 постійно перебувала в нервовій та психологічній напрузі.
 
З метою визначення розміру матеріальних збитків, завданого позивачу, та вартості ремонтно-відновлювальних робіт остання звернулася до відповідних експертів. Так товариством з обмеженою відповідальністю «Будексперт-Т» підготовлено висновок експертного дослідження № 768/2016 від 15 лютого 2016 року.
 
Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заподіяну їй матеріальну шкоду у розмірі                4 970,00 грн, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 заподіяну їй матеріальну шкоду у розмірі 5 318,00 грн.
 
Стягнути з відповідачів в рівних частинах по 2 500,00 грн на користь позивача, як відшкодування моральної шкоди, стягнути з відповідачів в рівних частинах судові витрати у вигляді судового збору в розмірі,                     551,20 грн та витрати на проведення оцінки вартості ремонтно?відновлювальних робіт в розмірі 2 500,00 грн. В подальшому просив стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в рівних частинах.
 
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2016 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено ОСОБА_6, як колишнього чоловіка ОСОБА_7, що мешкає в квартирі НОМЕР_2 у АДРЕСА_1.
 
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2016 року позов представника ОСОБА_4 в частині стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди заподіяної залиттям квартири залишено без розгляду.
 
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2016 року в задоволені позову відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не наведено наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та спричиненням шкоди позивачу, також не доведено фактів спричинення позивачу моральної шкоди.
 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2016 року скасовано, ухвалене нове рішення про часткове задоволення позову;  стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4 970,00 грн матеріальної шкоди та 1 500,00 грн моральної шкоди; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 5 318,00 грн матеріальної шкоди та 1 500,00 грн моральної шкоди; стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати по 2 800,00 грн з кожного.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції вимогам закону та обставинам справи не відповідають, тому рішення слід скасувати, з одночасним ухваленням нового про часткове задоволення позову.
 
У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) в грудні 2016 року ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року та залишити в силі рішення першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, а також судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми процесуального права, при розгляді справи суд апеляційної інстанції дійшов односторонніх та передчасних висновків про часткове задоволення позову.
 
В запереченнях на касаційну скаргу поданих до ВССУ в лютому 2017 року ОСОБА_4 просить залишити без задоволення касаційну скаргу  ОСОБА_6 та залишити рішення апеляційного суду Одеської області                    від 24 листопада 2016 року без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
06 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судом апеляційної інстанції при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні такі права.
 
Статтею 10 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) визначено, що громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.
 
Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК  України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна (пункт третій частини другої статті 23 ЦК України).
 
Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
 
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Згідно із статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 
 
Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Судами установлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1.
 
11 червня 2015 року та 09 жовтня 2015 року відбулися залиття квартири позивача з квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які розташовані поверхами вище, власниками яких є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно.
 
Згідно із актом обстеження від 12 червня 2015 року, складеного комісією у складі заступника начальника ЖЕД-3 Кулик О. В., майстра технічної діяльності ОСОБА_9 та слюсаря-сантехніка ОСОБА_10, затвердженого начальником ЖЕД-3 Боценюк О. В., встановлено, що залиття квартири НОМЕР_3 у вказаному вище будинку, трапилося в результаті протікання каналізаційних стоків, яке відбувалося у зв'язку із розгерметизацією розтрубного з'єднання унітаза квартири НОМЕР_1. Вказане з'єднання відноситься до відповідальності власника квартири. Наймачі квартири ліквідовувати причини протікання та надати доступ для обстеження квартири відмовилися. Після прибуття ОСОБА_5 виконані необхідні роботи по усуненню протікання каналізаційних строків (герметизації розтруба).
 
Згідно із актом обстеження від 12 жовтня 2015 року, складеного комісією у складі заступника начальника ЖЕД-3 Кулик О. В., майстра технічної діяльності ОСОБА_9 та слюсаря-сантехніка ОСОБА_10, затвердженого начальником ЖЕД-3 Боценюк О. В. встановлено, що залиття квартири НОМЕР_3 у вказаному будинку, яке відбулося 09 жовтня 2015 року, трапилося в результаті протікання каналізаційних стоків, яке відбувалося у зв'язку із порушенням частини труби між унітазом квартири НОМЕР_2 та трубопроводом водовідведення. Вказане з'єднання відноситься до відповідальності власника квартири.
 
Відповідно до висновку № 768/2016 експертного дослідження спеціаліста, судового експерта Дзинька А. І., складеного 15 лютого 2016 року, вартість ремонтно?відновлювальних робіт, пошкодженої внаслідок залиття квартири № НОМЕР_3 у АДРЕСА_1, згідно із актами про залиття від 12 червня 2015 року та від 12 жовтня 2015 року, становить 4 970,00 грн та 5 318,00 грн відповідно.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення позову, оскільки встановлено, що з вини відповідачів відбулося залиття квартири позивача, внаслідок чого пошкоджене майно, тобто встановлено причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідачів та шкодою завданою позивачу. 
 
Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають. 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення з ОСОБА_13 моральної шкоди, оскільки, судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо встановлення вини заподіювача шкоди (ОСОБА_6) та причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи та завданої шкоди. Слід зазначити, що суд апеляційної інстанцій надав належну правову оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про те, що у зв'язку із залиттям квартири позивач зазнав моральної шкоди, були порушені нормальні життєві зв'язки, вона та її родина зазнала незручностей та обмежень у зв'язку із необхідністю самостійної ліквідації наслідків залиття та фактичним виконанням ремонтно-відновлювальних робіт, суд провів обрахунок  відшкодування моральної шкоди виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності.
 
Інші доводи касаційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судом апеляційної інстанції надано належну правову оцінку, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.
 
Ухвалою ВССУ від 23 грудня 2016 року у справі № 501/390/16-ц зупинено виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2016 рокудо закінчення касаційного провадження.
 
З урахуванням того, що касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія поновлює виконання рішення апеляційного суду Одеської області  від 24 листопада 2016 року.
 
Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, 
 
Постановив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Одеської областівід 24 листопада 2016 року залишити без змін. 
 
Поновити виконання рішення апеляційного суду Одеської області                          від 24 листопада 2016 року. 
 
Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_6. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                                      В. В. Пророк 

                                                                                                                      В.С. Висоцька

                                                                                                                      І.М. Фаловська