Постанова
Іменем України 
30 серпня 2018 року
м. Київ
справа № 233/5165/16-к
провадження № 51-3619 км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції 
засудженого                                   ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника 
ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016050380001061, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 
2016 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: 
за ч. 2 ст. 309 КК України – строком на 4 роки; за ч. 2 ст. 310 КК України –строком на 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він  в період часу з 
квітня 2016 року по 20 вересня 2016 року, точної дати та часу не встановлено, діючи умисно, здійснював догляд за кущами рослин конопель, які виявив на городі за місцем свого проживання у м. Костянтинівці, з метою виготовлення наркотичних засобів для особистого вживання, без мети збуту. 20 вересня 2016 року в ході проведеного санкціонованого обшуку зазначеного вище домоволодіння було виявлено та вилучено працівниками поліції 73 кущі рослин конопель.
У вересні 2016 року, перебуваючи за місцем свого проживання у 
м. Костянтинівці, незаконно без мети збуту шляхом зривання придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, – канабіс, загальною масою 2282,18г (в перерахунку на суху речовину), який незаконно, без мети збуту виготовив та зберігав за місцем свого проживання у м. Костянтинівці, до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час проведення санкціонованого обшуку.
Вироком Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2017 року рішення місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасовано. Постановлено свій вирок, яким ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 309 КК України – строком на 2 роки; за ч. 2 ст. 310 КК України – строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну вироку апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість і просить призначити покарання 
із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Захисник стверджує, що апеляційний суд порушив загальні засади призначення покарання, внаслідок чого визначив йому занадто суворе покарання. Свої доводи мотивує тим, що суд не врахував конкретних обставин справи та даних про особу засудженого, що в сукупності давало суду, на його думку, підстави застосувати 
ст. 75 КК України при призначенні покарання. Також стверджує, що апеляційним судом не було вжито заходів, передбачених положеннями ст. 378 КПК України, зокрема, не вирішено питання про влаштування двох неповнолітніх дітей засудженого. 
Позиції інших учасників судового провадження
У запереченні на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 прокурор просить залишити її без задоволення як безпідставну.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про винність  ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Доводи захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та щодо суворості покарання, яке призначено засудженому, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим 
та вмотивованим. Суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.
Під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання засудженому та приймаючи рішення про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання та призначення покарання, яке ОСОБА_6 має відбувати реально, правильно врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких, а також суд урахував конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб вчиненого.
Доводи в касаційній скарзі захисника про неврахування апеляційним судом 
при скасуванні вироку місцевого суду в частині призначення покарання обставин, які його пом`якшують і позитивно характеризують особу засудженого, обґрунтованими визнати не можна. 
Як убачається з вироку, суд апеляційної інстанції при визначенні виду та розміру покарання врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, тяжкість кримінальних правопорушень, які згідно із положеннями ст. 12 КК України належать до злочинів середньої тяжкості і тяжких та їх суспільну небезпеку, а саме: незаконне використання та зберігання наркотичних засобів у великій кількості, а також те, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, суд зважив на наявність обставин, що пом`якшують покарання, – щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та на відсутність обставин, що його обтяжують і обґрунтовано визначив найбільш суворіший вид покарання, однак у межах мінімального розміру, передбаченого санкціями ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі 
на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого 
без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись цією нормою закону про кримінальну відповідальність суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що наведені вище дані про особу винного не свідчать про можливість виправлення   ОСОБА_6  без ізоляції від суспільства.
Рішення апеляційного суду відповідає вимогам кримінального закону, підстави для застосування до засудженого положень ст. 75 КК України відсутні.
Колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК України. 
Стосовно доводів захисника про не застосування судом апеляційної інстанції заходів, передбачених положеннями ст. 378 КПК України, про влаштування двох неповнолітніх дітей, колегія суддів дійшла висновку, що зазначене питання може бути вирішено судом під час виконання вироку і не впливає на обґрунтованість та вмотивованість ухваленого рішення.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційну скаргу захисника має бути залишено без задоволення, а вирок апеляційного суду – 
без зміни. 
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
постановив:                                                    
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 – 
без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                   ОСОБА_3