Постанова
Іменем України 
 
19 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 398/1612/17-ц
провадження № 61-1541св17 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач - Закрите акціонерне товариство «Агроавтосервіс»,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,                       ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Агроавтосервіс» на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2017 року у складі судді  Орловського В. В. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області                         від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Дуковського О. Л., Письменного О. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2017 року Закрите акціонерне товариство «Агроавтосервіс» (далі -            ЗАТ «Агроавтосервіс») звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру), ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_12 про визнання протиправними та скасування наказів управління Держгеокадастру. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ЗАТ «Агроавтосервіс» посилалося на те, що воно є володільцем земельної ділянки загальною площею 691,40 га на території Олександрійського району Кіровоградської області на підставі державного акта на право постійного користування землею від 10 грудня 1996 року НОМЕР_1, виданого відповідно до рішення Олександрійської районної державної адміністрації від 04 грудня 1996 року № 495, що пройшло відповідну реєстрацію. Йому стало відомо про те, що ГУ Держгеокадастру були прийняті рішення щодо розпорядження вказаною вище земельною ділянкою шляхом надання дозволів на розроблення технічної документації із землеустрою та передачі її частини у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.  В порушення чинного законодавства ГУ Держгеокадастру видало накази про передачу земельних ділянок у власність іншим особам, не з'ясувавши питання щодо його прав на спірну земельну ділянку. Враховуючи викладене, ЗАТ «Агроавтосервіс» просило визнати протиправними та скасувати накази ГУ Держгеокадастру від 13 травня 2016 року                         № 11-4496/14-16 СГ та № 11-4501/14-16 СГ, від 20 травня 2016 року                                 № 11-4741/14-16 СГ, від 30 червня 2016 року № 11-6097/14-16 СГ, від 16 листопада 2016 року № 11-11296/14-16 СГ, від 25 жовтня 2016 року № 11-10515/14-16 СГ,           від 20 грудня 2016 року № 11-12375/14-16 СГ, від 16 листопада 2016 року                      № 11-11298/14-16 СГ, від 10 серпня 2016 року № 11-7608/14-16 СГ, від 07 липня      2016 року № 11-6528/14-16 СГ про передачу земельних ділянок у власність відповідачам, якими останнім надано дозвіл на розробку проектів землеустрою.
 
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області                  від 20 жовтня 2017 року задоволено клопотання представника відповідачів       ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 - ОСОБА_13 про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у цій справі до розгляду Олександрійським міськрайонним судом цивільної справи № 398/3329/17 за позовом ОСОБА_6 до ЗАТ «Агроавтосервіс» про визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у провадженні Олександрійського міськрайонного суду перебуває вищевказана справа № 398/3329/17. ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ЗАТ «Агроавтосервіс»  про визнання недійсним державного акта від 10 грудня 1996 року НОМЕР_1 на право постійного користування землею площею 691,40 га, який отримало ЗАТ «Агроавтосервіс», та зобов'язання цього товариства не чинити перешкод йому і його представникам у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2 на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, яка належить йому на праві власності. Основною підставою позову ЗАТ «Агроавтосервіс» до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_12 є те, що позивач володіє земельною ділянкою площею 691,4 га на території Олександрійського району Кіровоградської області на підставі державного акта від 10 грудня 1996 року НОМЕР_1. Порушуючи право позивача на постійне землекористування, ГУ Держгеокадастру видало накази про надання відповідачам у власність спірних земельних ділянок. Таким чином, вирішення спору за цим позовом є неможливим до вирішення справи № 398/3329/17 за позовом ОСОБА_6 до ЗАТ «Агроавтосервіс». 
 
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу ЗАТ «Агроавтосервіс» відхилено, ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2017 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що вирішення справи                     № 398/3329/17 за позовом ОСОБА_6 до ЗАТ «Агроавтосервіс» про визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею має суттєве значення для прийняття рішення у даній справі. У зв'язку з цим провадження у справі правильно зупинено до розгляду справи №398/3329/17 та встановлення у ній наявності або відсутності підстав для визнання недійсним зазначеного державного акта.
 
12 грудня 2017 року ЗАТ «Агроавтосервіс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області                                    від 20 жовтня  2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області           від 22 листопада 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 звернувся з позовом, до вирішення якого суд зупинив провадження у справі, лише після пред'явлення ЗАТ «Агроавтосервіс» цього позову, що не було враховано судами. ОСОБА_6 не був позбавлений права на пред'явлення зустрічного позову в межах цього провадження, однак, зловживаючи своїми процесуальними правами, подав до суду інший позов та заявив клопотання про зупинення провадження в цій справі з метою затягування її розгляду. Ця справа підлягає розгляду в першу чергу, оскільки в ній заявлені вимоги про скасування наказів, якими здійснено розпорядження належною позивачу земельною ділянкою. В даному випадку доцільно об'єднати заявлені позовні вимоги та проводити їх спільний розгляд, а не зупиняти провадження у справі. Суд фактично зупинив провадження не тому, що був позбавлений можливості вирішити спір, а тому, що вважав недоцільним його розгляд до вирішення іншої справи. При цьому місцевий суд не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про неможливість вирішення цього спору та його взаємозв'язок з іншим спором, до вирішення якого зупинено провадження, що призвело до порушення розумного строку розгляду цієї справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справ та витребувано її матеріали із суду першої інстанції, а ухвалою                       від 06 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надійшло.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
За правилами статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Постановляючи оскаржувану ухвалу на підставі пункту 4 частини першої статті 201 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал (далі - ЦПК України 2004 року), місцевий суд виходив з того, що вирішення спору за позовом ЗАТ «Агроавтосервіс» у цій справі є неможливим до вирішення справи № 398/3329/17 за позовом         ОСОБА_6 до ЗАТ «Агроавтосервіс» про визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею від 10 грудня 1996 року НОМЕР_1 та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою. 
Вказаний висновок судів першої та апеляційної інстанції є правильним з огляду на таке.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у цій справі.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року         № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України 2004 року підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли у цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Судами встановлено та надано відповідне обґрунтування обставинам, на які посилався представник відповідачів у відповідному клопотанні стосовно того, що у справі № 398/3329/17, яка перебуває у провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, вирішуються питання, що стосуються підстав позову у цій справі.
 
У справі, яка переглядається, підставою позову є незаконні, на думку позивача,  дії ГУ Держгеокадастру щодо прийняття рішень про розпорядження земельною ділянкою, яка належить позивачу на підставі державного акта на право постійного користування землею від 10 грудня 1996 року НОМЕР_1.
Підставою для зупинення провадження у справі став факт розгляду судом цивільної справи про визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею від 10 грудня 1996 року НОМЕР_1 та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою. 
Повно та всебічно дослідивши обставини, викладені у клопотанні представника відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 - ОСОБА_13  про зупинення провадження у даній справі, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що від вирішення питання про визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею НОМЕР_1 від 10 грудня 1996 року, що є предметом спору у справі № 398/3329/17, залежить правильне вирішення питання щодо наявності у ЗАТ «Агроавтосервіс» права постійного користування земельною ділянкою, яке, на його думку, було порушено відповідачами внаслідок видання ГУ Держгеокадастру наказів про надання цієї ж ділянки відповідачам у власність, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав зупинення провадження у цій справі до вирішення справи № 398/3329/17 на підставі пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року.  
 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ) гарантує право на справедливий судовий розгляд.
 
Згідно з абзацом 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня      2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Доводи касаційної скарги щодо безпідставності зупинення судами попередніх інстанцій провадження у цій справі спростовуються наведеними вище обставинами та обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій.
 
Посилання у скарзі на те, що в даному випадку доцільно об'єднати заявлені у цій справі позовні вимоги з вимогами, заявленими у справі № 398/3329/17, та проводити їх спільний розгляд, а не зупиняти провадження у справі, є безпідставними, оскільки відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України 2004 року об'єднання однорідних позовних вимог є правом, а не обов'язком суду. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що місцевий суд не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про неможливість вирішення цього спору та його взаємозв'язок з іншим спором, до вирішення якого зупинено провадження, яке призвело до порушення розумного строку розгляду даної справи, спростовуються матеріалами справи, які правильно оцінені судами. Відповідно до статті 71 ЦПК України 2004 року зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків. 
 
Крім того, згідно з інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 липня 2018 року провадження у цій справі поновлено підставі частини першої статті 254 ЦПК України (у чинній редакції).
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року).
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Агроавтосервіс» відхилити.
 
Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області                      від 20 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області             від 22 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов
| C. О. Погрібний   О. В. Ступак