ПОСТАНОВА
Іменем України

31 жовтня 2018 року 
Київ
справа №804/968/17
адміністративне провадження №К/9901/30948/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача – Юрченко В.П., суддів – Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року (суддя: Верба І.О.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року (колегія у складі суддів: Богданенко І.Ю., Уханенко С.А., Дадим Ю.М.) у справі № 804/968/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Лівобережної об’єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі – позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лівобережної об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі – відповідач або Лівобережна ОДПІ), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 06 січня 2017 року № 0000011000.
Позов обґрунтовано неправомірністю застосування фінансових санкцій за порушення ст. 15-3 Закону України 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; заперечувала факт продажу алкогольного напою особі, яка не досягла 18 років; стверджувала, що оскаржуване рішення Лівобережної ОДПІ не відповідає вимозі щодо його обґрунтованості, а тому просила задовольнити позов.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Лівобережної ОДПІ від 06 січня 2017 року № 0000011000.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 фінансових санкцій у вигляді штрафу, однак скасував рішення, що було предметом спору, оскільки з 01 січня 2017 року Лівобережна ОДПІ не була повноважною приймати рішення про застосування фінансових санкцій. З цими висновками погодився і суд апеляційної інстанції.
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині обґрунтування та мотивів, з яких суди виходили під час їх ухвалення, позивач подала касаційну скаргу, в якій просить: скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції від 11 липня 2017 року; змінити постанову суду першої інстанції від 18 квітня 2017 року в частині:
- встановлення судом факту того, що описка у даті та номері протоколу про адміністративне правопорушення у спірному рішенні є формальною помилкою та не є підставою для скасування такого рішення; 
- встановлення факту того, що гр. ОСОБА_3 перебуває у трудових правовідносинах із позивачем і що він (ОСОБА_3) працював в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою приміщення, яке належить апелянту на праві користування, та що ОСОБА_3 знаходився на своєму робочому місці; 
- встановлення факту того, що трудові відносини ОСОБА_3 із апелянтом підтверджуються фіскальним чеком, у якому вказано «ІНФОРМАЦІЯ_2», ФОП ОСОБА_2»;
- роз’яснення судом можливості контролюючого органу обласного або центрального рівня винести нове рішення про застосування штрафу, у встановленому чинним законодавством порядку; в іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.
У якості підстави для скасування ухвали апеляційного суду та зміни постанови суду першої інстанції позивач посилається на те, що висновки суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, не відповідають обставинам справи; в оскаржених судових рішеннях не наведено мотивів відхилення доказів, на які посилалася позивач в обґрунтування своїх вимог; позивач вважає, що роз’яснюючи відповідачу його подальші дії, спрямовані на притягнення позивача до відповідальності, суд першої інстанції перевищив свої повноваження та порушив вимоги ст. ст. 162-163 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) (в редакції до 15 грудня 2017 року).
Відзив або заперечення на касаційну скаргу не надходили, що відповідно до ч. 4 ст. 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанції.
Зважаючи на відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 345 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 02 червня 2015 року. Основним видом господарської діяльності позивача є код КВЕД 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах.
06 січня 2017 року Лівобережною ОДПІ прийнято рішення про застосування фінансових санкцій за № 0000011000, яким до ОСОБА_2 застосовані фінансові санкції – штраф у розмірі 6 800 грн. за продаж алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років.
Фактичною підставою для прийняття зазначеного рішення слугували матеріали перевірки СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме протокол про адміністративне правопорушення від 08 вересня 2016 року АА № 484944, в якому зафіксований факт того, що 08 вересня 2016 року о 16:05 гр. ОСОБА_3 знаходився на своєму робочому місці в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_1, де здійснив продаж алкогольного напою «Ель Мускат», об’ємом 1 л, алк. об. 4,8%, вартістю 26,24 грн. неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП.
Суди попередніх інстанцій встановили факт продажу алкогольного напою продавцем особі, яка не досягла 18 років, на підставі: 
- пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_3;
- копії фіскального чеку, який містив такі відомості: «ІНФОРМАЦІЯ_2», ФОП ОСОБА_2, магазин: АДРЕСА_1, від 08.09.2016 року, час здійснення операції 16:09, продаж: Эль Мускат (л) 1,05 х 24,99 = 26,24, бутылка (шт) 1 х 1,99 = 1,99, крышка «ІНФОРМАЦІЯ_2» (шт.) 1 х 0,01 = 0,01, на загальну суму 28,24 грн.»;
- постанови Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради від 12 жовтня 2016 року № 825, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, яке полягало у продажу неповнолітньому громадянину алкогольного напою, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів: особам, які не досягли 18 років.
Відповідно до ч. 4 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за порушення вказаного Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за порушення вимог статті 15-3 цього ж Закону законодавець передбачив застосування до суб'єкта господарювання фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 6800 гривень.
Таким чином, заборона продажу слабоалкогольних напоїв особам, які не досягли 18-ти років та наділення продавця правом отримувати у покупця документи, які підтверджують його вік, спонукає суб'єкта господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію, а відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж, у зв'язку з цим, забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності.
При цьому Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не пов'язує відповідальність суб'єкта господарювання з тим, хто саме здійснив продаж алкогольного напою неповнолітній особі (офіціант, бармен, реалізатор чи інший працівник господарської одиниці), а достатнім є встановлення факту продажу забороненого товару неповнолітньому особою, яка перебуває у трудових відносинах із суб'єктом господарювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Під час розгляду та вирішення цієї справи суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування рішення Лівобережної ОДПІ, оскільки у зв’язку з набранням чинності Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» з 01 січня 2017 року прийняття рішень про застосування фінансових санкцій не належало до повноважень державних податкових інспекцій.
Частиною 2 ст. 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 351 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
З огляду на приписи ч. 2 ст. 341, ч. ч. 1-2 ст. 351 КАС України суд касаційної інстанції вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги ФОП ОСОБА_2 про зміну постанови суду першої інстанції в частині встановлення факту того, що описка у даті та номері протоколу про адміністративне правопорушення у спірному рішенні є формальною помилкою та не є підставою для скасування такого рішення; встановлення факту того, що гр. ОСОБА_3 перебуває у трудових правовідносинах із позивачем і що він (ОСОБА_3) працював в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою приміщення, яке належить позивачу на праві користування, та що ОСОБА_3 знаходився на своєму робочому місці; встановлення факту того, що трудові відносини ОСОБА_3 із позивачем підтверджуються фіскальним чеком, у якому вказано «ІНФОРМАЦІЯ_2», ФОП ОСОБА_2».
Колегія суддів касаційної інстанції відхиляє доводи позивача стосовно того, що роз’яснення судом можливості контролюючого органу обласного або центрального рівня винести нове рішення про застосування штрафу, у встановленому чинним законодавством порядку є перевищенням повноважень суду та порушенням ст. ст. 162-163 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року), оскільки в даному випадку мало місце викладення мотивів, з яких виходив суд першої інстанції при прийнятті постанови, що передбачено абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 163 КАС України (у редакції до 15 грудня 2017 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

...........................
В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду