Постанова
Іменем України
 
26 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 462/659/13-ц
провадження № 61-24834св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,             Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 лютого 2017 року в складі судді Ліуша А. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року в складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання батьківства стосовно ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позовна заява мотивована тим, що з вересня 2006 року до травня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 народила дочку ОСОБА_8, запис про батька якої вчинено згідно з частиною першою статті 135 СК України та зазначено прізвище матері, однак ім'я та по батькові зазначені його.
Він є біологічним батьком дитини, яку вони спільно виховували, проте після розірвання стосунків ОСОБА_4 не дозволяє йому бачитись з дитиною, не визнає його батьком.
У жовтні, листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявами про залучення до участі у справі ОСОБА_5, з яким ОСОБА_4 під час розгляду справи уклала шлюб, та про зміну і збільшення позовних вимог, посилаючись на те, що за заявою ОСОБА_7 внесені зміни до актового запису про народження дитини та батьком дитини зазначено ОСОБА_5
У зв'язку з цим ОСОБА_3 просив: визнати його батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис про народження від                        12 червня 2007 року №  3139, зі змінами, внесеними 27 лютого 2014 року; зобов'язати Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції внести зміни до актового запису про народження від 12 червня 2007 року № 3139, а саме: у відомостях про дитину у графі «Прізвище» виключити запис «ОСОБА_9» та внести запис «ОСОБА_9»; у відомостях про дитину у графі «По батькові» виключити запис «ОСОБА_9» та внести запис «ОСОБА_9»; у відомостях про батька виключити запис: «ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає АДРЕСА_2» та внести запис: «ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що проживає АДРЕСА_3»; зобов'язати Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції видати нове свідоцтво про народження дитини.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 лютого 2017 року позов задоволено. 
Визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком       ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис про народження від 12 червня 2007 року № 3139, зі змінами від 27 лютого                2014 року.
Зобов'язано Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції внести зміни до актового запису пронародження від 12 червня 2007 року № 3139, а саме: у відомостях про дитину у графі «Прізвище» виключити запис «ОСОБА_9» та внести запис «ОСОБА_9»; у відомостях про дитину у графі «По батькові» виключити запис «ОСОБА_9» та внести запис «ОСОБА_9»; у відомостях про батька виключити запис: «ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає АДРЕСА_2» та внести запис: «ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що проживає АДРЕСА_3».
Зобов'язано Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції видати нове свідоцтво про народження дитини.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що поведінка відповідача свідчить про свідоме та систематичне ухилення від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Суд визнав факт походження дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Крім того, суд взяв до уваги пояснення свідків, а також те, що відповідач не надала належних та допустимих доказів на спростування факту походження дитини від позивача та відсутності кровного споріднення між ним та дитиною.
 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав суду жодних доказів, які підтверджують його батьківство; позов про визнання батьківства позивач заявив поза межами річного строку, встановленого частиною другою статті 129 СК України.
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, ухвалені у справі рішення залишити без змін.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
11 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд установив, що відповідно до свідоцтва про народження від 12 червня 2007 року батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначена особа - ОСОБА_11. 
Відповідно до актового запису про народження від 12 червня 2007 року                 № 3139 відомості про батька ОСОБА_8 при реєстрації народження дитини внесено на підставі заяви матері ОСОБА_4 
Відповідно до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. 
Згідно з частинами другою-четвертою статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
За клопотанням позивача ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2013 року з метою з'ясування походження дитини від позивача у справі була призначена судова генетична експертиза, проведення якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при ГУ МВС України у Львівській області. У зв'язку з неявкою ОСОБА_4 з дитиною для відбору біологічного матеріалу НДЕНКЦ повернув вказану ухвалу без виконання.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2013 року у справі була повторно призначена генетична експертизи.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року втретє призначено судово-генетичну експертизу в справі. Для відбору біологічного матеріалу ОСОБА_4 з дитиною не з'явилася.
 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25 січня 2016 року до ОСОБА_4 застосовано примусовий привід, який фактично виконаний не був. 
 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року вчетверте призначено судову генетичну експертизу в справі на 19 травня 2016 року. ОСОБА_7 попереджено про наслідки ухилення від участі в експертизі. 
 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року, в якій зазначена адреса: АДРЕСА_1, до ОСОБА_4 застосовано примусовий привід. 
 
Для відбору біологічного матеріалу ОСОБА_4 з дитиною не з'явилася та не була доставлена працівниками поліції.
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_7 зазначала, що почала спільно проживати з позивачем у жовтні 2006 року і була вже на другому місяці вагітності від іншого чоловіка, про що вона повідомила ОСОБА_3 Після народження дитини саме позивач заповнював документи та підписав від її імені заяву для реєстрації народження дитини і зазначив батьком неіснуючу особу. Дізнавшись про те, що позивач одружений тамає дитину, вона хотіла припинити відносини, але ОСОБА_3 обіцяв одружитись з нею, коли розлучиться з дружиною. Однак невдовзі позивач почав зловживати алкогольними напоями, і вона переїхала з донькою до батьків, після чого її та дитину утримував її батько. 
Відповідно до статті 146 ЦПК України 2004 року у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.
 
Визнаючи ОСОБА_3 батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вважав, що поведінка відповідача свідчить про свідоме та систематичне ухилення від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Суд визнав факт походження дитини ОСОБА_10 від ОСОБА_3 та ОСОБА_7, взявши до уваги пояснення свідків, а також те, що відповідач не надала належних та допустимих доказів на спростування факту походження дитини від позивача та відсутності кровного споріднення між ним та дитиною.
 
Суди також вважали, що системне та неодноразове ухилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи шляхом нез'явлення її та дитини до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про її небажання отримати висновки щодо походження дитини та дає суду можливість визнати факт, який вона заперечує, та встановити походження дитини від позивача, виходячи з інтересів дитини.
 
З такими висновками судів погодитись не можна з огляду на таке.
 
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
 
Ухвалами Залізничного районного суду м. Львова від 25 січня, 18 квітня                 2016 року до ОСОБА_4 застосовано примусовий привід.
 
Частиною другою статті 146 ЦПК України суду надано право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства. Однак проведення такої експертизи неможливе без втручання у сферу тілесної недоторканності особи. Це означає, що біологічні матеріали для проведення дослідження не можна у неї взяти силоміць. Отже, особу можна привести примусово до приміщення, де має бути проведена експертиза, але примусове її проведення неможливе. Зазначена норма може лише виконати місію додаткового стимулювання особи до прибуття для проведення експертизи у встановлений час.
 
З матеріалів справи вбачається, що 13 травня 2013 року відповідач                   ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, після якого взяла прізвище ОСОБА_7. 
 
Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_5 року у подружжя народився син ОСОБА_12, про що видано свідоцтво про народження.
 
На підставі заяви про визнання батьківства, поданої ОСОБА_5                      27 лютого 2014 року, до актового запису про народження ОСОБА_8 внесено відомості про батька дитини, яким зазначено ОСОБА_5  
 
Згідно з інформацією, викладеною у листі Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 22 червня 2017 року                          № 2174/04-06, відповідно до проведених змін, на момент винесення оскарженого рішення походження дитини від батька у актовому записі про народження визначено у відповідності до статті 126 СК України.
 
Суди на зазначені обставини уваги не звернули, не надали їм правової оцінки та не визначилися, чи пілягають застосуванню до спірних правовідносин положення статті 128 СК України, оскільки на час ухвалення рішення до актового запису про народження дитини внесені відомості про батька за заявою іншої особи про визнання батьківства. 
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є  порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Оскільки недоліки, допущені судами не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене у цій постанові Верховного Суду, надати відповідну правову оцінку доказам та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.
 
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року скасувати.
 
Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                                 А. О. Лесько 

                                                                                                            С.Ю. Мартєв 

                                                                                                            В.В. Пророк 

                                                                                                            С.П. Штелик