ПОСТАНОВА
Іменем України

06 листопада 2018 року 
Київ
справа №826/4863/17
адміністративне провадження №К/9901/41632/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача: Хохуляка В.В., 
суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2017 (суддя - Григорович П.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2017 (головуючий суддя - Мєзєнцев Є.І., судді: Файдюк В.В., Чаку Є.В.) у справі №826/4863/17  за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво»  звернулось до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.01.2017 №0000461401; від 31.03.2017 №0002021401 та №0002031401.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2017, залишеною без змін ухвалою  Київського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2017, позовні вимоги задоволено. 

Задовольняючи позовні вимоги суди виходили з правомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентами з огляду на те, що факт вчинення спірних операцій підтверджується належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів. Суди спростували доводи суб`єкта владних повноважень стосовно формування позивачем показників податкової звітності з порушенням норм податкового законодавства.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві звернулось з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2017 у справі №826/4863/17, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статей 72, 86, 159, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 

Доводи Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві зводяться до того, що під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, неправильно застосовано норми матеріального права, що стало причиною скасування правомірно прийнятих податкових повідомлень-рішень. Зокрема, відповідач посилається на безпідставність формування позивачем податкового кредиту за результатом договірних відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ» та  Товариством з обмеженою відповідальністю «Київзеленбуд» з огляду на безтоварність господарських операцій та фіктивність укладених правочинів, (договірні відносити між сторонами укладено без мети настання реальних правових наслідків, носять протиправний характер, спрямовані на незаконне формування показників податкової звітності та незаконне заволодіння майном держави). Водночас податковий орган зазначає, що наявність первинних документів складених за результатом взаємовідносин позивача з контрагентами не свідчить про реальність проведених господарських операцій, оскільки відсутність у контрагентів технічних, матеріальних та трудових ресурсів не є належною підставою для формування позивачем податкового кредиту та витрат. 

На думку відповідача, прийняття спірних податкових повідомлень-рішень є правомірними та не підлягає скасуванню.

Натомість, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» у  запереченні на касаційну скаргу зазначає, що твердження податкового органу про неправомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за взаємовідносинами з контрагентами з огляду на безтоварний характер проведених операцій є необґрунтованими та безпідставними, оскільки фінансово-господарські операції здійснювались з дотриманням вимог податкового законодавства, про що свідчать досліджені в процесі розгляду справи первинні документи, копії яких наявні в матеріалах адміністративної справи. Також позивач зазначає, що відповідачем не доведено наявність складу порушення позивачем вимог податкового законодавства; не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано доказів, які б свідчили про правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. А тому, позивач просить відмовити Головному управлінню Державної фіскальної служби у місті Києві у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій  залишити без змін.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та  апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2016.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого, позивачем занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 814348,00грн.; пунктів 198.3,  198.6 статті 198 Податкового кодексу України,  в результаті чого, позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету  на загальну суму 378631,00грн.

За результатом проведеної перевірки відповідачем складено акт від 10.01.2017 №7/26-15-14-01-02/34882504 та прийнято податкове повідомлення рішення від 25.01.2017 №000461401, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» у загальному розмірі 567947,00грн., в тому числі 378631,00грн. за основним платежем та 189316,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В подальшому, з урахуванням рішення про результати розгляду скарги №6240/6/99-99-11-01-01-25, відповідачем  прийнято податкові повідомлення-рішення від 31.03.2017 №0002021401, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток» у загальному розмірі 374811,00грн., в тому числі 331500,00грн. за основним платежем та 43311,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №0002031401, яким позивачу  зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість за вересень 2016 року на суму 602449,00грн.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про безпідставність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за результатом взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ» та  Товариством з обмеженою відповідальністю «Київзеленбуд» з огляду на фіктивність укладених правочинів, тобто таких, які спрямовані на надання податкової вигоди з метою несплати податків до бюджетів, що свідчить про укладення угоди без мети настання реальних правових наслідків та з метою ухилення від сплати податків. Вказаний висновок сформовано на підставі податкової інформації (звірки) отриманої відповідачем по вказаних контрагентах (відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень), що, на думку контролюючого органу,  ставить під сумнів факт здійснення суб`єктом господарювання задекларованого виду діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. 

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. 

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. 

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. 

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). 

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання. 

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ» було укладено договір підряду, предметом якого є виконання робіт з реконструкції камер, влаштування камери, влаштування  колодязя з прокладанням трубопроводів з відновленням благоустрою по об`єкту «Будівництво житлових будинків з об`єктами соціально-побутового призначення чи підземним паркінгом по вул. С. Сагайдака, 101-А в Дніпровському районі м. Києва». Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, додатками до вказаного договору, довідками про вартість виконання будівельних робіт та витрат (КБ-3), актами приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в), актами технічного приймання водопроводу, сертифікатами відповідності, висновками, гарантійними листами, паспортами якості матеріалів, які були використані під час виконання будівельних робіт, видатковими накладними про закупку матеріалів та  податковими накладними. Якість та обсяг виконаних робіт було перевірено замовниками: Товариством з обмеженою відповідальністю «ТМК-Блок», Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄПТН» за договором технічного нагляду, про що свідчить підпис та відмітки відповідальних осіб на актах виконаних робіт. Розрахунок на виконані роботи було проведено між сторонами у безготівковій формі в повному обсязі, про що свідчить наявні в матеріалах справи платіжні доручення та банківські виписки по рахунках позивача.

Фактичне виконання робіт також підтверджується актом перевірки та випробування пожежних гідрантів, актом на закриття прихованих робіт, актом приймання робіт по захисту /герметизації/ від проникнення газу в підвали і технічні підпілля в місцях вводів інженерних комунікацій, актами про проведення попереднього гідравлічного випробування водопровідної мережі, актом на промивку водопровідної мережі, актом проведення дезінфекції трубопроводів водопостачання господарсько-питного призначення, актами технічного приймання водопроводу, копії яких наявні в матеріалів адміністративної справи. 

Посилання контролюючого органу, як на підставу безпідставності формування валових витрат та податкового кредиту, на  відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ» виробничих потужностей, обґрунтовано відхилено судами попередніх інстанцій, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність у вказаного контрагента ліцензії Серія АЕ №640791 щодо виконання відповідних видів робіт строком дії з 09.06.2015 по 20.01.2018.

Також, судами встановлено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київзеленбуд» було укладено договір підряду, предметом якого є виконання робіт по санітарній обрізці та видаленню дерев і кущів на території 1-ої черги будівництва у складі об`єкта будівництва «Будівництво комплексу житлових будинків з об`єктами соціально-побутового, торговельно-розважального та готельно-офісного призначення по проспекту Академіка Глушкова, 6 у Голосіївському районі м. Києва». Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, додатковою угодою до вказаного договору, довідками про вартість виконаних робіт та витрат, актами приймання виконаних робіт, актом виявлення старих пнів, податковими накладними. Розрахунок на виконані роботи було проведено між сторонами у безготівковій формі в повному обсязі, про що свідчить наявні в матеріалах справи платіжні доручення та банківські виписки по рахунках позивача.

Також, судами встановлено, що реальність виконання умов вказано договору, підтверджується договорами про залучення Товариством з обмеженою відповідальністю «Київзеленбуд» субпідрядних організацій, а саме: Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Агропродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТВУД ГРУП», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМТРЕЙДІНВЕСТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙДІНВЕСТ ПЛЮС», кошторисом, актами приймання робіт.
Придбані у контрагентів роботи (послуги) використані позивачем у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку, що узгоджується з основними видами господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво».

Також , на момент вчинення спірних господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

Доводи суб`єкта владних повноважень про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» вимог податкового законодавства, яке, на думку контролюючого органу, полягало у недекларуванні податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 577325,00грн. від реалізації (поставки) робіт, а саме: з організації проведення ремонтних робіт по об`єкту «Казарма №2 військової частини НОМЕР_1 у військовому містечку №141» відповідно до договору доручення укладеного з Громадським об`єднанням «Добробут Киян», обґрунтовано відхилено судами попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до  підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
Відповідно до  статті 1000 Цивільного кодексу України  (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки саме для довірителя.

Пунктом 3 частини першої статті 1006 цього Кодексу  визначено, що повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Так, у відповідності до частини першої статті 1002 Цивільного кодексу України   (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас статтею 1007 Цивільного кодексу України  (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Також Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та Громадським об`єднанням «Добробут Киян» на умовах доручення від імені та за рахунок громадської організації, як Довірителя, було укладено договір доручення зі здійснення організації проведення ремонтних робіт казарми №2 Військової частини НОМЕР_1 у військовому містечку №141.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору Довіритель (Громадське об`єднання «Добробут Киян») доручає, а Повірений (Товариство з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво») зобов`язується за винагороду від імені і за рахунок Довірителя вчинити наступні юридичні дії:    здійснити організацію проведення ремонтних робіт по об`єкту «Казарма №2 військової частини НОМЕР_1 у військовому містечку №141», в тому числі замовити роботи та контролювати хід їх виконання. Положеннями пункту 1.4 Договору передбачено, що за вчинення дій, визначених у пункті 1.1 цього Договору, Довіритель зобов`язується виплатити Повіреному плату у розмірі 1% від суми вартості робіт.

Разом з цим, окремо, згідно з пунктом 1.3 договору Довіритель перераховує Повіреному суму вартості робіт у розмірі 2584860,00грн. для розрахунку з підрядними організаціями.

На виконання умов договору доручення Громадським об`єднанням «Добробут Киян» було виписано Товариству з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» в особі директора довіреність для вчинення дій, визначених Договором. 

Позивачем, у відповідності до договору, було отримано кошти, які відповідно до умов договору не є власністю Повіреного, а мають цільове призначення - оплата виконання будівельних робіт, що не заперечувалося податковим органом. 

Для виконання договору доручення позивачем, як Повіреним, від імені та за рахунок Громадським об`єднанням «Добробут Киян» було уклало договір підряду з Товариством з обмеженою відповідальність «МикРемБуд». Фактичне виконання умов договору підтверджується звітом Повіреного. 

За виконання договору доручення позивачем було отримано від Громадського об`єднання «Добробут Киян» винагороду у розмірі 1 % від виконаних робіт, що є виручкою підприємства. Зазначені кошти, у якості винагороди Повіреного, було оприбутковано та оподатковано позивачем, що не заперечувалося контролюючим органом.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки за договором доручення фактично не відбулося здійснення господарської операція з постачання (продажу) послуг організації будівництва, а відповідно, і відсутній об`єкт оподаткування з податку на додану вартість, обов`язок декларування позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість за взаємовідносинами з Громадським об`єднанням «Добробут Киян» згідно договору доручення відсутній.  

Враховуючи вищевикладене Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» підтвердило факт реальності господарських операцій з контрагентами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні спірних господарських операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано.

Суд касаційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності основних фондів у останніх тощо. 

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. 

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника. 

Також, податковим органом не подано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб`єкта господарювання, судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Податкова інспекція не навела жодних доводів щодо наявності в діях Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» ознак неправомірних дій, а наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування показників податкової звітності за господарськими операціями з контрагентами.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 25.01.2017 №0000461401; від 31.03.2017 №0002021401 та №0002031401.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та  (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2017 у справі №826/4863/17  залишити без змін.
  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна
Судді Верховного Суду