Постанова 
Іменем України
 
12 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 711/9300/16-ц
 
провадження № 61-29573св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - ОСОБА_6,
представник відповідача - ОСОБА_7,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 03 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І.,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу.
 
Позовна заява мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу 
від 06 травня 2003 року. 17 березня 2010 року ним надано дозвіл на реєстрацію місця проживання відповідачки у зв'язку з укладенням шлюбу. 30 вересня 
2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка і надалі була зареєстрована та постійно проживала у його квартирі. Оплату наданих комунальних послуг проводив позивач. У вищевказаній квартирі він не проживає, але кожного місяця сплачував необхідні платежі. За три роки після розірвання шлюбу позивачем сплачено комунальних та пов'язаних щодо користування помешканням платежів на загальну суму 23 473,55 грн. Вважав, що оскільки платежі сплачені виключно ним, він має право на стягнення 50 % цих платежів з відповідача, як особи, яка зареєстрована та постійно мешкає у квартирі позивача, не приймає участі в оплаті комунальних платежів.
 
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_6 борг у розмірі 9 859,98 грн, а також судові витрати.
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач подала суду платіжні доручення про перерахунок від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошових коштів та квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, тому у відповідача немає зобов'язань перед позивачем.
 
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03 серпня 2017 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 7 674,55 грн сплачених за житлово-комунальні послуги.
У іншій частині позову відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач має право на регресне стягнення з солідарного боржника половини сплаченої ним суми за житлово-комунальні послуги.
 
У серпні 2017 рокуОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що між позивачем та відповідачем не існує укладених правочинів, що стали підставою для виникнення боргу у ОСОБА_6 перед ОСОБА_4 та зобов'язання сплатити позивачу даний борг.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судом установлено, що 19 вересня 2013 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_6 разом з донькою ОСОБА_8,                             ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилась проживати у АДРЕСА_2.
Вказана вище квартира належить позивачу на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 06 травня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Плаха Т. І., зареєстрованого в реєстрі за № 4210. 
Судом також встановлено, що за період з жовтня 2013 року по жовтень                          2016 року ОСОБА_4 сплатив за житлово-комунальні послуги 21 314,50 грн. 
Відповідно до статті 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру) зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.
Згідно зі статтею 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї на безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відповідно до статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
За таких обставин, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4, оплативши витрати за житлово-комунальні послуги, які обчислені з урахуванням зареєстрованих у жилому приміщенні осіб, тобто і на відповідача, виконав солідарний обов'язок за                    ОСОБА_6, яка зареєстрована та проживає у його квартирі, має право вимагати стягнення половини вартості витрат, понесених ним на утримання майна на підставі статті 544 ЦК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                      В. М. Коротун 
В. П.Курило
М. Є.Червинська