Постанова
Іменем України 
04 жовтня 2018 р.
м. Київ
справа № 569/6530/15-к 
провадження № 51-2207км18
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –                                                                  ОСОБА_1 ,
суддів:                                                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,
за участю: 
прокурора                                                                          ОСОБА_5 
захисника ( в режимі відеоконференції)                    ОСОБА_6                                                      

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого                ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014180010007869, за  обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, п. п.9, 13 ч. 2 ст. 115  КК України.
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
За вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2016 року  ОСОБА_7   засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, за п. п. 9, 13 ч.2 ст.115 КК України  до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Згідно з вирокомсуду   ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він10 грудня 2014 року в період часу з 03.20 год. до 03.35 год.у квартирі АДРЕСА_2 під час конфлікту зі своєю бабусею ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння їй смерті, взявши в кухні сокиру, пішов в кімнату ОСОБА_9 , яка у той час лежала на дивані, і наніс їй не менше дев`яти ударів в голову та один удар по поверхні кисті лівої руки. В результаті отримання відкритої черепно-мозкової травми у вигляді чисельних ран та багатоуламкових переломів кісток склепіння,основи черепа з ушкодженнями оболонок та речовини мозку, потерпіла померла на місці події.
Крім того, у цейдень,у той же період часу та перебуваючи у квартирі за тією ж адресою, неповнолітній ОСОБА_7 , після вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що його батькові ОСОБА_10 стало відомо про вчинений ним злочин, з метою його приховати, діючи з умислом на заподіяння смерті, тією ж сокирою завдав батькові не менше тридцяти трьох ударів в голову, одного удару в шию та двох ударів по поверхні правого плеча. В результаті отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілийпомерна місці події. 
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить судові рішення щодо нього скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведено однобічно й неповно, з порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а тому висновки суду про доведеність його винуватості не відповідають фактичним обставинам справи. Також стверджує, що вирок суду ґрунтується лише на визнавальних його показах, наданих на досудовому слідстві під час його першого допиту та при слідчому експерименті, що суперечить вимогамст. ст. 23,95 КПК України, згідно яких, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Окрім того, зазначає, що показання на досудовому слідстві були дані під тиском слідчих органів.Не погоджується з висновками експертів.Посилається на те, що суд апеляційної інстанції не надав відповіді на всі доводи апеляційної скарги його законного представника, належним чином їх не оцінив та без належного обґрунтування залишив апеляцію без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково. Ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.  
Захисник   ОСОБА_6 підтримала подану скаргу.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 370 КПКУкраїни судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 87 КПКУкраїни недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод у випадках, коли такі докази було отримано внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, чи коли було порушено право особи на захист, а також у випадку отримання показань чи пояснень від особи, яку не було повідомлено про її право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права. 
Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 95 КПКУкраїни суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.  
За правилами ст. 86 КПКУкраїни доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Як зазначено в ч. 2 ст. 419 КПКУкраїни, при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. На виконання цієї вимоги в ухвалі слід проаналізувати, зіставивши з наявними у справі та додатково поданими матеріалами, всі наведені в апеляційній скарзі доводи й обґрунтувати кожен із них.
Однак суд апеляційної інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 цих вимог кримінального процесуального закону не дотримався.
Як убачається зі змісту вироку місцевого суду, при оцінці доказів суд узяв до уваги визнавальні показання ОСОБА_7 , надані ним на досудовому слідстві під час його першого допиту від 10 грудня 2014 року. 
Проте в судовому засіданні при розгляді справи ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні цих злочинів не визнав, однак суд, у порушення вимог ст. 95 КК України, поклав їх в основу обвинувального вироку.
На недопустимість цього доказу звертала увагу законний представник неповнолітнього ОСОБА_7 у поданій  апеляційній скарзі.
При апеляційному перегляді справи, суд апеляційної інстанції на цей довід уваги не звернув і з урахуванням указаних норм закону належної оцінки йому не надав. 
Крім того, обґрунтовуючи своє рішення про законність вироку місцевого суду, апеляційний суд в ухвалі сам послався на показання ОСОБА_7 про визнання ним винуватості від 10 грудня2014 року, які були надані ним слідчому під час досудового розслідування.
Також в апеляційній скарзі, посилаючисьна незаконність вироку місцевого суду, законний представник неповнолітнього вказувала на недопустимість таких доказів, як протокол слідчого експерименту, а також те,що ОСОБА_7 давав визнавальні показання внаслідок застосування фізичного насильства та психологічного тиску з боку працівників міліції.
Апеляційний суд залишив поза увагою вищезазначені доводи, не перевірив їх та не дав відповідної оцінкиіз огляду на положення пунктів 2-4 ч. 2 ст. 87, ч. 4 ст. 95 КПК України.
Допущені апеляційним судом порушення є істотними, та перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Водночас Верховний Суд у силу положень ч. 1 ст. 433 КПКУкраїнине має повноважень оцінити достовірність решти доказів і достатність сукупності цих доказів у їх взаємозв`язку для висновку про винуватість засудженого, тому не має можливості надати будь-яку оцінку доводам касаційної скарги засудженого щодо доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину. Ці обставини можуть бути предметом перевірки й оцінки виключно суду апеляційної інстанції.  
Згідно до ст. 438 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення.
Оскільки суд апеляційної інстанції не надав умотивованої відповіді на усі доводи апеляційної скарги законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 – ОСОБА_11 , що має значення при вирішенні питання про законність вироку місцевого суду, ухвалене ним судове рішення не можна визнати законним й таким, що відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Ураховуючи наведене колегія суддів визнає необхідним касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково - ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції слід усунути допущені порушення, з урахуванням положень ст. 404 КПКУкраїни ретельно перевірити всі доводи апеляційної скаргизаконного представника неповнолітнього, а також інші доводи наведені в касаційній скарзі засудженого, дати на них вичерпну відповідь, після чого з дотриманням вимог статей 370, 419 КПКУкраїни постановити законне та обґрунтоване судове рішення.                                                                                                                         
В зв`язку з тим, що ухвала апеляційного суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а районним судом ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, беручи до уваги вимогу закону про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження ризику переховування ОСОБА_7 від суду, враховуючи, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, колегія суддів вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.                                          
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438, 441, 442 КПК України та відповідно до п. 15 розділу                                      XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року                      № 2147-VIII),  суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково. 
Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на               60 днів, тобто до 03 грудня 2018 року включно.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_12                                                  ОСОБА_2                                               ОСОБА_3