Постанова
Іменем України
 
10 жовтня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 725/694/15-ц
провадження № 61-6395 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І.М.,
 
учасники справи:
позивачі: | - | ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатної дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
| - | ОСОБА_8,
відповідачі: | - | Департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради,
| - | ОСОБА_9,
| - | ОСОБА_10,
| - | ОСОБА_11,
третя особа | - | Служба у справах дітей Чернівецької міської ради,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатної дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці в складі судді Войтун О. Б. від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області в складі колегії суддів: Бреславського О. Г., Владичана А. І., Перепелюк І. Б., від 07 вересня 2016 року.
 
Встановив:
 
У лютому 2015 року ОСОБА_6, діючи в своїх інтересах та в інтересах недієздатної дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання приватизації недійсною, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна.
 
Позовна заява мотивована тим, що подружжя ОСОБА_9 разом з хворими дітьми, як родина, що потребувала покращення житлових умов, у спосіб, передбачений законом, вселилися у якості наймачів до житлового приміщення площею 20 кв. м., яке складається з однієї кімнати в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1. З моменту вселення позивачі були зареєстровані за вказаною вище адресою, однак відповідач самостійно зняв їх з реєстраційного обліку. 
 
Розпорядженням органу приватизації від 28 жовтня 2008 року № 47967 та від 12 листопада 2014 року № 37-Ж, прийнятого за наслідками розгляду заяви ОСОБА_9 від 29 вересня 2008 року (щодо виправлення описки), вирішено передати в особисту приватну власність в порядку приватизації ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1, та 28 жовтня 2008 року ОСОБА_9 видано свідоцтво про право власності на цю квартиру. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_9 продав спірну квартиру ОСОБА_10, після чого на підставі договору купівлі-продажу від 24 листопада 2014 року власником спірної квартири став ОСОБА_11
 
Позивачі вважають, що приватизацію ОСОБА_9 спірної квартири слід визнати недійсною, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_8, як повнолітні члени сім'ї відповідача і користувачі спірної квартири не надавали своєї обов'язкової згоди на таку приватизації. Крім того, ОСОБА_9 23 лютого 1998 року набув громадянства Російської Федерації, а тому не міг приватизувати спірну квартиру. Також, вважають, що оскаржувана приватизація порушує права ОСОБА_7, як дитини-інваліда, яка у зв'язку з особливостями своєї хвороби позбавлена права проживати в ізольованій квартирі з усіма зручностями та має право на першочергове отримання житла.
 
Інші вимоги позову є похідними від законності/безпідставності спірної приватизації.
 
На підставі наведеного позивачі просили суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації ДЖКГ ЧМР від 28 жовтня 2008 року № 47967 та від 12 листопада 2014 року № 37-Ж, якими передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1, а приватизацію вказаної квартири визнати недійсною; визнати незаконними та скасувати свідоцтво про право власності від 28 жовтня 2008 року, видане ДЖКГ ЧМР про право власності ОСОБА_9 на вказану квартиру; визнати недійсними договори купівлі-продажу спірної квартири від 22 жовтня 2014 року серії НАЕ № 721904 та від 24 листопада 2014 року серії НАК № 060079; скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру.
 
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 травня 2016 року в позові відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції в частині висновків суду про відмову в позові про визнання незаконною та скасування приватизації спірної нерухомості, скасування свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 28 жовтня 2014 року мотивоване тим, що позивачі на час оскаржуваної у справі приватизації не проживали і не були зареєстровані у спірній квартирі, вони проживали і були зареєстровані за іншою адресою і тому їх згода на приватизацію не була потрібна, тобто підстави позову в цій частині вимог позивачів суд визнав недоведеними. Відмовляючи в позові в частині вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, районний суд виходив з того, що факт порушення прав чи інтересів позивачів внаслідок укладення спірних договорів не знайшов підтвердження при вирішенні спору, тобто позов у цій частині суд визнав безпідставним. Позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру суд першої інстанції визнав похідними від висновків суду про законність оскаржуваних договорів купівлі-продажу та також відмовив у позові в цій частині.
 
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 07 вересня 2016 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 травня 2016 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дотримався вимог закону при вирішенні спору і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення про відмову в позові.
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, діючи в своїх інтересах та в інтересах недієздатної дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 просять скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 07 вересня 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставини у справі, не надали належної правової оцінки підставам позову, доказам на його підтвердження, тому, що позивачі на час приватизації спірної квартири не втратили статусу наймачів спірного житла, оскільки були відсутні менше ніж шість місяців (стаття 71 Житлового кодексу України) і мали надати згоду на його приватизацію (стаття 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»), однак цього не відбулося. Також особи, які подали касаційну скаргу, вказують, що внаслідок проведення спірної приватизації порушено їх права на житло, право дитини інваліда на вибір місця проживання та переважне право на забезпечення житлом. Ще особи, які подали касаційну скаргу, звертають увагу на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2016 року, крім іншого, відкрито касаційне провадження у справі, роз'яснено сторонам у справі право на подання заперечення на касаційну скаргу.
 
Правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу сторони у справі не скористалися.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
06 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатної дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до статті 1, частини першої статті 5, статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.
 
Судами встановлено, що 23 грудня 1993 року було укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 липня 2014 року розірвано.
 
ОСОБА_6 та ОСОБА_9 від цього шлюбу мають спільну дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка страждає важкою розумовою відсталістю, змішаною формою ДЦП, деформацією кінцівок, є дитиною-інвалідом підгрупи А та рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 вересня 2015 року визнана недієздатною.
 
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, є сином ОСОБА_6 та є інвалідом.
 
З 14 грудня 2004 року позивачі та ОСОБА_9 були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2, яка перейшла у власність ОСОБА_6 на підставі договору довічного утримання від 09 березня 1994 року.
 
Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 червня 2008 року № 432/11 (з урахуванням змін внесених рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12 серпня 2008 року № 603/16) видано ордер на житлову площу ОСОБА_9, склад сім'ї якого становлять 4 особи: дружина ОСОБА_6, дочка ОСОБА_7, син ОСОБА_8, на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
 
На підставі вищевказаних рішень органу місцевого самоврядування ОСОБА_9 на склад сім'ї (ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.) видано ордер на вказане житлове приміщення.
 
Розпорядженням органу приватизації від 28 жовтня 2008 року № 47967 з урахуванням змін відповідно до розпорядження органу приватизації від 12 листопада 2014 року № 37-Ж в частині виправлення технічної описки в прізвищі, передано у власність ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 На цю приватизовану квартиру ОСОБА_9 отримав свідоцтво про право власності від 28 жовтня 2008 року.
 
Відповідно до довідки ОСББ «Кармелюка, 110Б», ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за період реєстрації з 27 червня 2008 року до 22 липня 2008 року та після зняття з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 не проживали.
Згідно з довідкою Приватного підприємства «Регіон-Центр» від 15 грудня 2014 року, позивачі з 25 липня 2008 року проживають та зареєстровані за адресою АДРЕСА_2
 
22 жовтня 2014 року ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу продав спірну квартиру ОСОБА_10
 
24 листопада 2014 року ОСОБА_10 продав цю квартиру ОСОБА_11
 
Відповідно до частини третьої статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
 
Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, статті 29 Цивільного кодексу України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.
 
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За правилами статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
 
Отже права фізичної особи на приватизацію житлового приміщення залежать від наявності чи відсутності у цієї особи права на проживання у об'єкті приватизації.
 
Позивачі вважають, що вони мали право на проживання у спірній квартирі на момент її приватизації як наймачі на підставі статті 71 ЖК України, якою гарантовано право наймачів на житло протягом шести місяців їх відсутності.
 
Такі посилання в цьому випадку є безпідставними, оскільки у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття (стаття 107 ЖК України). 
 
Суди попередніх інстанцій обґрунтовано встановили, що позивачі вибули на інше постійне місце проживання зі спірної квартири до здійснення заходів щодо її приватизації на користь ОСОБА_9, за ними не збереглося права на проживання у спірній квартирі, і тому вони втратили право надання згоди на приватизацію квартири на користь члена сім'ї, який не вибув.
 
Таким чином суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відмову в позові у повному обсязі через безпідставність вимог позову, оскільки усі позовні вимоги у цій справі є взаємопов'язаними.
 
Частиною другою статті 410 ЦПК України касаційний суд обмежено у праві на скасування правильного по суті та законного рішення з одних лише формальних міркувань, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення у справі без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, 
 
Постановив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатної дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 залишити без задоволення.
 
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          В. С. Висоцька 
 
                                                                                                                      А.О. Лесько
 
                                                                                                                      В.В. Пророк
 
                                                                                                                      В.М. Сімоненко
 
                                                                                                                      І.М. Фаловська