Постанова
Іменем України
07 листопада 2018 року 
м. Київ
справа № 628/1027/15-ц
провадження № 61- 5549св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,              Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач -  Куп'янський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Житлово - комунального підприємства №1 Куп'янської міської ради Харківської області,
відповідач - ОСОБА_3, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року в складі судді: Волчек О. О. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від            21 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Гальянової І. Г., Колтунової А. І., Міненкової Н. О., 
ВСТАНОВИВ:
26 березня 2015 року Куп'янський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Житлово-комунального підприємства № 1 Куп'янської міської ради Харківської області (далі - ЖКП № 1), у якому просив стягнути з відповідача на користь ЖКП № 1 спричинених нею матеріальних збитків у розмірі 237 740,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач на підставі наказу від 06 серпня    2010 року № 49, працюючи головним бухгалтером ЖКП № 1, юридична та фактична адреса якого: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. Харківська, 8, а також згідно рішення II сесії VI скликання Куп'янської міської ради № 37- VI від 24 листопада 2010 року головою комісії з припинення шляхом ліквідації Комунального підприємства «Дирекція єдиного замовника» Куп'янської міської ради Харківської області (далі -  КП «ДЄЗ»), юридична та фактична адреса: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. Леніна, 60, будучи службовою особою, постійно виконуючою організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції на комунальних підприємствах, скоїла злочини у сфері службової діяльності.
Прокурор зазначав, що 02 січня 2008 року між ЖКП-1, в особі його начальника Кадіна І. В., та КП «Дирекція єдиного замовника», в особі його директора Призенко Н. Ю., укладено договір - доручення № 03-08 від 02 січня 2008 року, згідно якого КП «ДЄЗ» взяло на себе зобов'язання здійснювати збір комунальних платежів за житлово-комунальні послуги, які надійшли від абонентів, у тому числі і коштів, що надійшли у рахунок погашення заборгованості за надані послуги, акумулювати їх на власному розрахунковому рахунку з наступним перерахуванням на розрахунковий рахунок ЖКП-1.
Відповідно до пункту 3.1 вказаного договору - доручення № 03-08 від 02 січня 2008 року,  ЖКП-1 у якості винагороди за надані послуги повинно перераховувати грошові кошти до КП «ДЄЗ» у розмірі 5 відсотків від суми платежів, фактично сплачених населенням у звітному місяці.
У січні 2008 року між ЖКП-1, в особі його начальника Кадіної І. В., та КП «Дирекція єдиного замовника», в особі його директора Козуба А. В., укладено додаткову угоду до договору - доручення № 03-08 від 02 січня  2008 року, згідно якої розмір винагороди КП «ДЄЗ» за надані послуги змінений з 5 до 7 відсотків від суми платежів, фактично сплачених населенням у звітному місяці.
24 листопада 2010 року рішенням II сесії VI скликання Куп'янської міської ради № 37-VІ діяльність КП «Дирекція єдиного замовника» була припинена шляхом ліквідації. При цьому договірні зобов'язання протягом                   2008-2010 років між ЖКП-1 та КП «ДЄЗ» виконані у повному обсязі.
Прокурор зазначає, що ОСОБА_3, будучи обізнаною, що протягом 2008 - 2010 років договірні зобов'язання між ЖКП-1 та КП «ДЄЗ» виконані у повному обсязі, будучи службовою особою, постійно виконуючою на вказаних комунальних підприємствах організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, а саме КП «ДЄЗ», з метою погашення наявної на вказаному підприємстві кредиторської заборгованості, використовуючи службове становище, всупереч інтересам служби, підготувала, як голова комісії з припинення шляхом ліквідації КП «Дирекція єдиного замовника», документи, в які внесла завідомо неправдиві відомості стосовно наявної у ЖКП-1 заборгованості перед КП «ДЄЗ» за надані останнім підприємством послуги за період з вересня 2009 року до жовтня 2010 року зі збору від населення комунальних платежів за житлово-комунальні послуги, безпідставно змінивши розмір винагороди з 7 до 14 відсотків, а саме, лист від 27 грудня 2010 року № 33, з вимогою погашення заборгованості ЖКП-1 перед КП «ДЄЗ» згідно з договором - доручення № 03-08 на суму 221 161, 80 грн, розрахунок донарахувань для оплати ЖКП-1 за надані послуги КП «ДЄЗ», без номеру та дати, на суму 221 161, 80 грн, а також акт здачі - прийняття робіт від 01 січня 2011 року № ОУ-0000046 та акт звірки взаєморозрахунків            від 27 грудня 2010 року за договором доручення № 03-08. Вказані документи ОСОБА_3 завірила своїм підписом, як голова комісії припинення шляхом ліквідації КП «ДЄЗ» та печаткою вказаного підприємства, надавши їм вигляду офіційних документів, передала до   ЖКП-1.
Протягом 2011 року відповідно до зазначених документів ОСОБА_3, будучи головним бухгалтером ЖКП № 1, тобто службовою особою, постійно виконуючи на вказаному комунальному підприємстві організаційно - розпорядчі та адміністративно - господарські функції, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, а саме, КП «ДЄЗ», з метою погашення наявної на вказаному підприємстві кредиторської заборгованості, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, безпідставно перерахувала з розрахункового рахунку ЖКП-1 на розрахунковий рахунок  КП «ДЄЗ»  як оплату згідно  з договором - доручення від 02 січня 2008 року № 03-08 грошові кошти на загальну суму 237 740 грн, хоча фактично КП «ДЄЗ» ніяких послуг на вказану суму ЖКП-1 не надавало. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 інтересам ЖКП-1 спричинені матеріальні збитки на зазначену суму.
Вироком Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від                     19 вересня 2014 року ОСОБА_3 засуджено за частиною другою  статті 364 та частиною другою статті 366 КК України. 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року вказаний вирок було змінено, дії ОСОБА_3 перекваліфіковано з частини другої статті 366 КК України на частину першу статті 366 КК України та в іншій частині вирок суду залишено без змін.
Заочним рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави в особі ЖКП № 1 Куп'янської міської ради Харківської області 237 740,00 грн шкоди.
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь ЖКП-1 Куп'янської міської ради 237 740, 00 грн, спричиненої відповідачем шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з їх обґрунтованості та доведеності.
У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на заочне рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2016 року, у якій просила скасувати вищезазначені судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
27 жовтня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3
07 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.
У лютому 2018 року  справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що рішення постановлені з порушенням вимог закону, а саме, що вироком суду встановлено, що гроші були перераховані ОСОБА_3 безпідставно і за такої обставини, вважає, що відповідно до статті 389 ЦК України гроші мали були витребуванні у        КП «ДЄЗ», а КП «ДЕЗ» відповідно до статті 1212 ЦК України мало повернути ЖКП -1. 
Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу                 ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що вироком Куп'янського міськрайонного суду від 19 вересня 2014 року, який набрав законної сили 10 лютого 2015 року, ОСОБА_3 визнано винною та засуджено за частиною другою статті 463, частиною другою статті                366 КК України, відповідно до частини першої статті 70 КК України до            5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, наділені організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на три роки, в силу статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області вирок змінено, дії ОСОБА_3 перекваліфіковано з частини другої статті 366 КК України на частину першу статті 366 КК України та призначено покарання у вигляді 2років обмеження волі з позбавленням права займати посади, наділені організаційно - розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, пов'язаними зі здійсненням фінансових операцій строком на 2 роки. Відповідно до частини першої статті 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених статтями 364, 366  КК України призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, наділені організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, пов'язаними зі здійсненням фінансових операцій строком на          3 роки. В іншій частині вирок залишений без змін.
Вказаним вироком Куп'янського міськрайонного суду встановлено, що внаслідок протиправних дій, скоєних ОСОБА_3 інтересам ЖКП-1 спричинені збитки на загальну суму 237 740 грн, яка в п'ятдесят і більш разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, та є тяжкими наслідками. В цій частині вирок не оскаржувався.
Згідно з частиною четвертою статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Отже, обставини, встановлені вищезазначеним вироком Куп'янського міськрайонного суду від 19 вересня 2014 року щодо факту спричинення матеріальних збитків та вини  відповідача при розгляді вказаної  цивільної справи не підлягають доведенню.
Вироком суду встановлено, що відповідач займала посаду головного бухгалтера ЖКП № 1 Куп'янської міської ради Харківської області, була працівником цього підприємства, і внаслідок її протиправних дій, інтересам ЖКП-1 спричинено майнову шкоду на загальну суму 237 740 грн, відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 134 КЗпП України вона повинна нести матеріальну відповідальність у повному розмірі.
Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
Згідно із статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:  шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно встановили обставини справи та правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права.
Відповідно до статті 5 Закону України &quti;Про місцеве самоврядування в Україні&q?; ;, система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду, сільську, селищну, міську раду.
Стаття 14 Податкового кодексу України (4.1.59) містить поняття щодо «ЖКП», а саме, житлово-комунальні підприємства - суб'єкти господарювання, які безпосередньо виробляють, створюють та/або надають житлово-комунальні послуги.
Відповідно до статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.
Згідно з статтею 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Статтями 143, 145 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю.
Органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об'єкти державної власності.
Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.
Відповідно до статті 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі, грошові кошти, які належать територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, серед інших, належить: затвердження та реалізація місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та реалізації відповідних державних і регіональних програм; управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації; забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідних рівня та якості.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
У статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Судами встановлено, ЩО ЖКП № 1, в особі якого прокурор звернувся до суду, є підприємством  Куп'янської міської ради, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів. Куп'янська міська рада як орган місцевого самоврядування є учасником сфери житлово-комунальних послуг, реалізації місцевих та регіональних програм на державному рівні, управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації; забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідних рівня та якості, формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, приймає участь в управлінні майном, що є в комунальній власності; утворюють, реорганізовують та ліквідовують, а також здійснюють контроль за діяльністю комунальних підприємствах, організацій і установ. фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету.
Установивши  обставини справи, суди дійшли обґрунтованого висновку, що неправомірними діями ОСОБА_3 порушені інтереси у вищезазначеній сфері діяльності ЖКП № 1 Куп'янської міської ради та обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь вказаного підприємства спричинену нею матеріальну шкоду в зазначеному вище розмірі.
З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, тому Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Заочне рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області             від 21 квітня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                            В. О. Кузнєцов
                                                                                                            А.С. Олійник
                                                                                                            О.В. Ступак
                                                                                                            Г.І. Усик