ПОСТАНОВА
Іменем України

21 серпня 2018 року 
м. Київ
справа №2а-13946/11/2670
адміністративне провадження №К/9901/543/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні без виклику сторін касаційну скаргу Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2011 (суддя - Федорчук А.Б.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 (судді - Мамчур Я.С., Горяйнов А.М., Грибан І.О.) у справі за поданням Гадяцької міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області (далі - МДПІ) до Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України") про стягнення коштів за рахунок погашення податкового боргу,
У С Т А Н О В И В:
У вересні 2011 року МДПІ звернулась до суду з поданням, з урахуванням уточнень, про стягнення з ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" податкового боргу у сумі 20`464`370,00 грн.
На обґрунтування вимог контролюючий орган зазначив, що станом на 27.09.2011 позивач має податковий борг, який виник внаслідок несплати розстрочених грошових зобов'язань за платежем "рентна плата за нафту, природний газ і газовий конденсат, що видобуваються в Україні" у строк до 26.09.2011, передбачений договорами про розстрочення від 30.04.2011 № 13, від 30.06.2011 № 14, від 30.07.2011 № 15, від 30.04.2011 № 7, від 30.06.2011 № 8, від 30.07.2011 № 9, від 30.04.2011 №№ 6, 7, 8. При цьому МДПІ зазначає, що контролюючим органом була дотримана процедура, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу, та строки звернення з поданням, надаючи докази на підтвердження цих обставин. 
Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 05.10.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012, задовольнив подання: стягнув з рахунків ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України", відкритих у банках, що обслуговують платника, борг у сумі 20`464`370,00 грн.
Задовольняючи подання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з обґрунтованості вимог МДПІ, які підтверджені відповідними доказами стосовно того, що відповідач не виконав свої зобов'язання зі сплати самостійно узгоджених грошових зобов'язань та порушив терміни їх сплати згідно з договорами про розтрочення, внаслідок чого виник податковий борг у сумі 20`464`370,00 грн, наявності якого позивач не заперечує.
ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким подання МДПІ залишити без розгляду з підстав його внесення після закінчення строків, установлених статтями 100, 183^3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час внесення подання), про що було заявлено в суді першої інстанції. Скаржник вважає, що з урахуванням положень статті 95 Податкового кодексу України та дати направлення податкової вимоги № 10 (09.02.2011) строк внесення подання щодо стягнення коштів за податковим боргом сплинув 13.04.2011. Крім того, відповідач заперечує розмір загального боргу, частина якого стягується, та зазначає, що узгоджені податкові зобов'язання з рентної плати за нафту, природний газ і газовий конденсат за грудень, визначені податковими розрахунками від 14.01.2011, сплачені, відповідно твердження позивача про наявність першої складової боргу є безпідставними, а між сторонами існує спір про право, що виключає застосування заходів, передбачених статтею 183^3 Кодексу адміністративного судочинства України.
Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.
Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.
Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 16.08.2018 касаційну скаргу ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" прийняв до провадження та призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомленням сторін на 21.08.2018.
Заперечуючи у відзиві проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив аргументи, викладені в касаційній скарзі, відзиві на касаційну скаргу та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанції встановили, що податковий борг, заявлений до стягнення у цій справі, утворився внаслідок несплати відповідачем частини розстроченої суми грошових зобов'язань за платежем "рентна плата за нафту, природний газ і газовий конденсат, що видобуваються в Україні" у строк, визначений договорами про розстрочення податкового боргу від 30.04.2011 № 13, від 30.06.2011 № 14, від 30.07.2011 № 15, від 30.04.2011 № 7, від 30.06.2011 № 8, від 30.07.2011 № 9, від 30.04.2011 №№ 6, 7, 8. За умовами зазначених договорів термін сплати чергової частки розстроченої суми грошового зобов'язання припадає на 26.09.2011, проте станом на 27.09.2011 відповідна частина розстроченої суми грошового зобов'язання не сплачена. Загальна сума несплаченої частки грошового зобов'язання за договорами розстрочення станом на 27.09.2011 становила 20 464 370,00 грн. При цьому вказана сума 20`464`370,00 грн є складовою загального боргу, який обліковується за товариством станом на 27.09.2011 по платежах, що адмініструються Гадяцкою МДПІ (центральне відділення), у розмірі 74 028 469,49 грн, Гадяцкою МДПІ (Котелевське відділення) - 43`939`965,00 грн, Гадяцкою МДПІ (Зіньківське відділення) - 1`368`313,00 грн. Вказані борги утворилися раніше (01.02.2011; 26.08.2011), а вжиті податковим органом з метою стягнення цього боргу заходи шляхом надіслання податкових вимог від 07.02.2011 № 10 на суму 333`540,14 грн та від 21.09.2011 № 16 на суму 38`632`495,01 грн 09.02.2011 та 22.09.2011 відповідно до позитивного результату не призвели - "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" зазначені суми податкового боргу не сплатило. 
Вказані обставини позивачем не заперечуються.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов'язання протягом установленого строку.
Статтею 32 ПК України передбачено, що зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. 
Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.
Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки; податкового кредиту. 
Загальний порядок розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) визначено статтею 100 ПК України та наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 574 "Про затвердження Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1853/24385 (далі - наказ № 574).
Згідно з пунктом 100.1 статті 100 ПК України у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу. 
Відповідно до пункту 100.2 цієї ж статті ПК України платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання. 
Розстрочені суми грошових зобов'язань або податкового боргу (в тому числі окремо - суми штрафних (фінансових) санкцій) погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення (пункт 100.6 статті 100 ПК України). 
Строк дії розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання починається з дати, визначеної законом для сплати податку, збору, платежу, які передбачено розстрочити (відстрочити), та закінчується датою, зазначеною у договорі, за винятком випадків дострокового погашення такого грошового зобов'язання (пункт 1.9 наказ № 574).
Статтями 31, 37 та 38 ПК України передбачено, що податковий обов'язок припиняється його виконанням, яке відбувається шляхом сплати в повному обсязі відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається несплаченим своєчасно.
Отже, розстрочення (відстрочення) сум грошових зобов'язань та платежів не вважається їх сплатою, а є лише перенесенням (зміною) строків сплати на більш пізній період. А несплачене у строк, визначений договором, розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання набуває статус податкового боргу.
Відповідно до положень пункту 95.1, пункту 95.2 статті 95 ПК України погашення податкового боргу здійснюється контролюючим органом шляхом стягнення коштів, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. 
Таким чином, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.
При цьому відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.
У свою чергу, відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) юридичній особі, якщо його передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. 
Відповідно подання органу державної податкової служби про стягнення коштів за податковим боргом у порядку статті 183^3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час внесення подання) може бути внесено протягом двадцяти чотирьох годин з моменту спливу 60 днів, наступних за днем надіслання платникові податків податкової вимоги.
Відповідно до пункту 59.5 цієї статті у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.
Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати про відсутність обов'язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. 
Тобто, у разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється. Водночас, якщо сума податкового боргу, щодо стягнення якого заявлені позовні вимоги, більша, ніж сума податкового боргу, зазначеного в податковій вимозі, яка була надіслана платнику податків, орган державної податкової служби повинен надати суду документальне підтвердження того, що податковий борг збільшився після надіслання (вручення) платнику податків податкової вимоги.
Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 183^3 Кодексу адміністративного судочинства України подання податкового органу повинно містити, зокрема, підстави звернення з поданням, обставини, що підтверджуються доказами. Таким чином, податковий орган зобов'язаний долучити до подання про стягнення коштів за податковим боргом докази надіслання податкової вимоги платникові податків, що є необхідним для правильного розрахунку строку в 60 днів, який повинен минути з дня надіслання відповідного подання.
Строк у 24 години, протягом яких згідно з частиною другою статті 183^3 Кодексу адміністративного судочинства України до суду повинно бути внесено подання про стягнення коштів за податковим боргом, починає перебіг з нуля годин дня, наступного за тим, у який сплинули 60 днів із дня надіслання податкової вимоги.
Подання про стягнення коштів за податковим боргом, внесене раніше, ніж минуть 60 днів із дня надіслання податкової вимоги платникові податків, підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку не більше ніж 24 години для усунення недоліків, як це передбачено частиною третьою статті 183^3 Кодексу адміністративного судочинства України.
Недотримання заявником строків звернення до суду, визначених статтею 183^3 Кодексу адміністративного судочинства України, тягне за собою застосування приписів статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час внесення подання). 
Подання податкового органу, внесене після закінчення строків, установлених статтею 183^3 Кодексу адміністративного судочинства України, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його внесла, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляє ухвалу. 
Для встановлення моменту виникнення податкового боргу та підтвердження обставин, що зумовлюють внесення подання, та дотримання строків звернення Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 03.10.2011 залишив заяву МДПІ без руху та зобов'язав надати клопотання про поновлення пропущеного строку.
У строк, визначений ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2011, позивач усунув недоліки подання та надав суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення з поданням про стягнення.
Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 04.10.2011 відкрив провадження у справі та ухвалою від 05.10.2011 відмовив ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав внесення подання після закінчення строків, установлених статті 183^3 Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом з тим, після відкриття провадження у справі за поданням та у процесі розгляду подання, суд першої інстанції не звернув уваги, що з поданих до суду матеріалів вбачається спір про право, оскільки у запереченнях стосовно подання відповідач зазначає про сплату податкового боргу, визначеного податковою вимогою від 07.02.2011 № 10.
Згідно з частиною четвертою статті 183^3 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалою відмовляє у прийнятті подання в разі, якщо, зокрема, із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.
Наявність спору про право в окремих випадках може бути виявлена також і після відкриття провадження у справі за відповідним поданням. У такому разі судам необхідно закривати провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного судочинства, яким є провадження за поданням податкового органу.
При цьому судам слід мати на увазі, що закриття провадження у справі за поданням податкового органу не позбавляє заявника права звернутися до суду з відповідною вимогою у загальному порядку позовного провадження.
Закриваючи провадження у справі за поданням податкового органу у зв'язку з виявленням спору про право суд, згідно з частиною другою статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. Тому в ухвалі про закриття провадження у справі в розглядуваних випадках суд повинен роз'яснити, що відповідні вимоги підлягають розгляду в адміністративних судах України, але в загальному порядку позовного провадження.
Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою заперечення відповідача щодо розміру податкового боргу та наведені норми процесуального закону (у редакції Закону, чинного на час внесення подання) не врахували, а відтак у відповідності до частини третьої та частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 скасувати повністю і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду