ПОСТАНОВА
Іменем України

17 жовтня 2018 року 
Київ
справа №750/12117/16-а
адміністративне провадження №К/9901/22416/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд): 
Судді-доповідача - Бевзенка В.М.,
Суддів: Шарапи В.М., Данилевич Н.А., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 750/12117/16-а
за позовом ОСОБА_2 
до Центру надання адміністративних послуг Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради,
про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_2
на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2017 року (головуючий - Логвіна Т.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2017 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Шурка О.І., суддів - Василенка Я.М., Степанюка А.Г.), 
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року ОСОБА_2 (далі по тексту -                    ОСОБА_2, позивач) звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Центру надання адміністративних послуг Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради (далі по тексту - відповідач), в якому просив:
- визнати неправомірною відмову відповідача в реєстрації місця проживання ОСОБА_2;
- зобов'язати відповідача здійснити реєстрацію ОСОБА_2 за адресою:                           АДРЕСА_1.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
27 січня 2017 року Деснянський районний суд м. Чернігова вирішив:
- у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за заявою від 07 липня 2016 року та доданих до неї документів не вбачається.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
09 березня 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:
- апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2017 року - без змін.
Апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У квітні 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, яка у лютому 2018 року передана на розгляд до Верховного Суду.
У касаційній скарзі скаржник просить: 
- скасувати постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2017 року;
- прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:
Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень допущено порушення норм матеріального та процесуального права, тому такі рішення є незаконними.
Крім того, в касаційній скарзі позивач вказує, що форма договору оренди чітко вказана в Цивільному кодексі України й жодних інших застережень щодо форми договору чи порядку його реєстрації цивільне законодавство не передбачає.
Відповідач надав заперечення на касаційну скаргу в яких зазначив, що рішення судів попередніх інстанцій винесені з дотриманням норм матеріального та процесуального права та просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 липня 2016 року позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради із заявою про реєстрацію свого місця проживання, до заяви було додано: договір оренди житла (користування квартирою) від 05.09.2015 року, укладений між позивачем ОСОБА_2 і власниками квартири та посвідчення інваліда 2-ї групи. 
08 липня 2016 року відповідачем було відмовлено ОСОБА_2 в реєстрації його місця проживання на підставі п.11 «Правил реєстрації місця проживання», а саме особою не подано необхідних документів та інформації.
Вважаючи відмову в реєстрації місця проживання неправомірною позивач звернувся до суду з даним позовом.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV).
Стаття 10 Закону № 1382-IV. Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (далі - Правила реєстрації місця проживання)
Підпункт 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання передбачає, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).
Пункт 19 Правил реєстрації місця проживання. Працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.
Пункт 11 Правил реєстрації місця проживання. Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.
Житловий Кодекс Української PCP від 30.06.1983 р. № 5464-X (далі - Житловий Кодекс).
Стаття 158 Житлового Кодексу. Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.
Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).
Частина 1 статті 71 КАС України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (в редакції чинній на момент спірних правовідносин).
Пункт 1-2 частини 1 статті 341. Межі перегляду судом касаційної інстанції. 
1. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого. 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та не спростовується доводами касаційної скарги, що 25 липня 2016 року та 02 серпня 2016 року Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради надано ОСОБА_2 відповіді на його звернення від 14 липня 2016 року, 19 липня 2016 року, щодо надання інформації про відмову у реєстрації місця проживання.
Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради зазначило, що наданий для реєстрації місця проживання ОСОБА_2 договір оренди житла (користування квартирою) від 05.09.2016 року не зареєстровано згідно з вимогами ст. 158 Житлового Кодексу Української РСР, у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 було відмовлено із зазначенням підстав, визначених пунктом 11 Правил реєстрації місця проживання. Також, Управлінням надано детальне роз'яснення порядку реєстрації місця проживання та підстав відмови у реєстрації місця проживання.
Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відносини із реєстрації договору найму жилого приміщення, який укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі, не є відносинами, які виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", як це помилково тлумачиться позивачем.
Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що рішення про відмову позивачу у реєстрації його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 прийнято управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради в межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений вимогами діючого законодавства України
Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій та зводяться до довільного тлумачення норм матеріального права.
Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, - 
ПОСТАНОВИВ :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
2. Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2017 року - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя - доповідач                                                                      В.М. Бевзенко

Судді                                                                                          В.М. Шарапа          

                                                                                          Н.А. Данилевич