Постанова
іменем України
06 листопада 2018 року  
м. Київ
справа № 185/3983/16-к 
провадження № 51-572км17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання засудженого  прокурора | ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року щодо 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,  
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Оскаржені судові рішення
1.  За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року ОСОБА_5 було засуджено за частиною першою статті 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
2.   ОСОБА_5 визнано винуватим в умисному завданні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого за обставин, детально викладених у вироку. Судом установлено, що 28 лютого 2016 року приблизно о 21:10  у приміщенні храму релігійної організації на АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та  ОСОБА_7 виникла суперечка. У ході конфлікту засуджений умисно двічі вдарив потерпілого ножем у груди, чим заподіяв останньому тілесних ушкоджень, у тому числі й тяжких.
3. Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 15 серпня 2017 року вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг 
4.  Засуджений у касаційній скарзі просить на підставах, визначених пунктами 2–3 частини першої статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
5.  На думку засудженого, через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду йому було призначено надто суворе покарання. Зокрема, ОСОБА_5 стверджує, що місцевий суд не врахував часткового визнання ним вини у вчиненому, факту перебування потерпілого під час події у стані алкогольного сп`яніння, позиції прокурора, який просив застосувати до засудженого положення статті 75 КК, а також всупереч приписам статті 88 КПК суд зазначив у вироку відомості про його попередні судимості. На переконання скаржника, апеляційний суд допущених місцевим судом порушень не усунув і у своїй ухвалі не обґрунтував належним чином, чому він залишив без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту.
6.  Учасникам кримінального провадження з додержанням вимог закону було повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
Позиції учасників судового провадження
7.  У судовому засіданні засуджений підтримав касаційну скаргу, просив змінити судові рішення та пом`якшити призначене покарання до розміру фактично відбутого.
8.  Прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог засудженого та просив залишити ухвалу апеляційного суду без зміни, вважаючи її законною та обґрунтованою.
Оцінка Суду
9.  Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
10.  Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу. 
11.  Отже, касаційний суд не перевіряє оскаржуваних судових рішень щодо неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить із обставин, установлених судом. 
12.  Що ж стосується доводів, наведених у касаційній скарзі, про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
13.  Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
14.  Суд звертає увагу, що доводи в касаційній скарзі засудженого зводяться до незгоди з оцінкою судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи і їх значення для визначення виду та розміру призначеного засудженому покарання. Однак лише незгода сторони з оцінкою суду не доводить явної несправедливості покарання, що  відповідно до пункту 3 частини 1 статті 438 КПК у сукупності зі статтею 414 цього Кодексу може стати підставою для скасування або зміни судових рішень. 
15.  Крім того, щоб замінити оцінку фактичних обставин справи, надану судами першої і апеляційної інстанцій, своєю власною оцінкою, Суд з урахуванням принципу безпосередності мав би самостійно дослідити ці обставини в їх сукупності, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції. Доводів, що свідчили б про явну несправедливість покарання, які касаційний суд може перевірити, не вдаючись до дослідження доказів та оцінки фактичних обставин справи, у скаргах не наведено.
16.  Разом із тим перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що місцевий суд дотримався вимог закону в частині призначеного засудженому покарання. Ухвалюючи свій вирок, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й усі інші обставини, які мають правове значення.
17.  Суд виходив із того, що  відповідно до статті 12 КК засуджений вчинив тяжкий злочин. Водночас суд врахував, що ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно із значною силою завдав потерпілому двох ударів ножем у ділянку тіла, де розташовані життєво важливі органи. Досліджуючи дані про особу засудженого, суд з`ясував, що ОСОБА_5 , з огляду на його поведінку в минулому, схильний до правопорушень, офіційно не працевлаштований, після вчинення злочину, незважаючи на те, що потерпілий пробачив його, засуджений не намагався вжити заходів для відшкодування заподіяної шкоди, зокрема сплатити кошти на лікування.
18.  Зважаючи на ці обставини в сукупності з характером установлених конкретних дій винного, місцевий суд визнав неможливим досягти мети попередження вчинення нових злочинів й виправлення засудженого без ізоляції його від суспільства.
19.  Також не залишилися без оцінки суду позитивна характеристика ОСОБА_5 за місцем проживання в реабілітаційному центрі та позиція потерпілого, який претензій до засудженого не заявляв та не наполягав на призначенні йому суворого покарання.
20.  Врахувавши зазначене, суд призначив ОСОБА_5 покарання у мінімальному розмірі,  передбаченому санкцією закону, за яким його засуджено. 
21.  Апеляційний суд, переглядаючи вирок у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи сторони захисту та відхилив їх, не встановивши обставин, що пом`якшують покарання. Колегія суддів не має підстав ставити під сумнів цей висновок апеляційного суду і вважає його рішення законним та обґрунтованим. Апеляційний суд при перегляді вироку дотримався  вимог статей 404, 405 КПК й ухвалив рішення з урахуванням приписів статті 419 цього Кодексу. 
22.  З огляду на те, що засуджений не погоджувався з пред`явленим обвинуваченням, висував різні версії перебігу подій, які було спростовано поза розумним сумнівом під час судового провадження, суд обґрунтовано визнав, що часткове визнання вини не можна вважати пом`якшуючою покарання обставиною.
23.  Всупереч твердженням засудженого у касаційній скарзі, відомості щодо попередніх судимостей засудженого не використовувалися судами для підтвердження його винуватості у цьому провадженні. Інформацію про притягнення ОСОБА_5 в минулому до кримінальної відповідальності було взято до уваги судами як елемент характеристики особи засудженого, що не суперечить правилам статті 88  КПК.
24.  Також неприйнятними є  доводи скарги щодо неврахування позиції прокурора в суді першої інстанції, який вважав за можливе звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, адже думка сторони судового провадження не може обмежити дискреційні повноваження суду при виборі заходу примусу та порядку його відбування.
25.  Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не порушили вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом загальним засадам. 
26.  Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому, в касаційній скарзі не наведено. 
27.  Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для пом`якшення ОСОБА_5 покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, про що йдеться в касаційній скарзі. 
28. Доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 

 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                              ОСОБА_3