Постанова
Іменем України
 
29 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 320/4619/16-ц
провадження № 61-16002св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Завод залізобетонних виробів - 5»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року у складі судді: Бахаєва І. М. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кухаря С. В., Кочеткової І. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Завод залізобетонних виробів - 5» про стягнення заробітної плати.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 червня 2016 року він був звільнений з ПАТ «Завод залізобетонних виробів - 5» на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП, за згодою сторін. У зв'язку з цим на підприємстві був виданий наказ № 4-к від 30 червня 2016 року, згідно з яким йому була нарахована компенсація за невикористані тарифні відпустки: з 26 лютого 2012 року по 25 лютого 2013 року в кількості 27 календарних днів; з 26 лютого 2013 року по 25 лютого 2014 року в кількості 27 календарних днів; з 26 лютого 2014 року по 25 лютого 2015 року в кількості 27 календарних днів; з 26 лютого 2016 року по 30 лютого 2016 року в кількості 8 календарних днів. Усього загальною тривалістю 116 календарних днів.
 
Крім того в період з 01 листопада 2014 року по 30 червня 2016 року товариством йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в загальній сумі 153 304,67 грн.
 
Позивач вважав, що він має право на стягнення як заборгованості по виплаті заробітної плати, так і стягнення суми індексації заробітної плати, а також компенсації за порушення строків виплати заробітної плати. Позивач звернувся до аудиторської фірми ПП «АФ «НЕП ПЛЮС», фахівці якої здійснили розрахунок компенсації за невиплату заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, а також індексації заробітної плати.
 
Позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 224 626,87 грн, з яких: 153 304,67 грн - заборгованість по виплаті заробітної плати в період з 01 листопада 2014 року по 30 червня 2016 роки; 23 827,08 грн - компенсація за невиплачену заробітну плату; 38 882,44 грн - компенсація за невикористану відпустку; 8 612,44 грн - індексація заробітної плати, та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.
 
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року позов залишено без задоволення.
 
Рішення мотивоване тим, що між сторонами відсутні трудові відносини, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження перебування з відповідачем у трудових відносинах.
 
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року залишене без змін.
 
Ухвала мотивована тим, що обрання позивача ОСОБА_4 22 квітня 2011 року членом наглядової ради відповідача не свідчить про наявність саме трудових відносин позивача із відповідачем після цієї дати. Позивачем не доведено наявності трудових відносин між ОСОБА_4 та ПАТ «Завод залізобетонних виробів - 5» у період, за який позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористані відпустки та індексацію заробітної плати.
 
У квітні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що перебування у трудових відносинах підтверджується копією трудової книжки, копією наказу про звільнення, офіційними відомостями із органів пенсійного фонду та державної фіскальної служби.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У травні 2017 року ПАТ «Завод залізобетонних виробів - 5» надало заперечення на касаційну скаргу, в яких просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані тим, що доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що ОСОБА_4 працював на виробничому об'єднанні «Запорожстройдеталь» з 25 лютого 1983 року.
 
01 серпня 1994 року виробниче об'єднання було перейменований у ВАТ «Завод залізобетонних виробів - 5».
 
10 червня 2009 року ОСОБА_4 був призначений на посаду голови правління ВАТ «Завод залізобетонних виробів-5».
 
22 квітня 2011 року ОСОБА_4 був призначений членом наглядової ради ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5». 
 
Суди, на підставі довідки-розрахунку, яка була надана на вимогу ухвали Мелітопольського міськрайонного суду від 23 серпня 2016 року ПАТ «Завод залізобетонних виробів - 5» встановили, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_4 за період 01 листопада 2014 року - 30 червня 2016 року становить 0 грн; компенсація за невиплачену відпустку 0 грн; компенсація за невиплачену заробітну плату 0 грн; індексація заробітної плати 0 грн. 
 
Суди встановили, що ОСОБА_4 не було зазначено яку саме посаду він займав та які функції виконував у товаристві. Робочого часу позивача у табелях обліку не зафіксовано.
 
При відмові у задоволенні позову суди зробили висновок, що позивачем не доведено наявності трудових відносин між ОСОБА_4 та ПАТ «Завод залізобетонних виробів - 5» у період, за який позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористані відпустки та індексацію заробітної плати.
 
Колегія суддів погоджується з цим висновком судів з таких підстав.
 
У пункті 15 частини першої статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинній на момент обрання ОСОБА_4 членом наглядової ради) до посадових осіб органів акціонерного товариства відносяться: фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.
 
Відповідно до частини третьої статті 51 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинній на момент обрання ОСОБА_4 членом наглядової ради відповідача) порядок роботи, виплати винагороди та відповідальність членів наглядової ради визначаються цим Законом, статутом товариства, положенням про наглядову раду акціонерного товариства, а також цивільно-правовим чи трудовим договором (контрактом), що укладається з членом наглядової ради. Такий договір або контракт від імені товариства підписується головою виконавчого органу чи іншою уповноваженою загальними зборами особою на умовах, затверджених рішенням загальних зборів. У разі укладення з членом наглядової ради товариства цивільно-правового договору такий договір може бути оплатним або безоплатним.
 
Згідно частини четвертої статті 62 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинній на момент обрання ОСОБА_4 членом наглядової ради відповідача) посадовим особам органів акціонерного товариства виплачується винагорода лише на умовах, передбачених цивільно-правовими або трудовими договорами (контрактами), укладеними з ними.
 
Апеляційним судом встановлено, що члени наглядової ради відповідача можуть бути обрані акціонери товариства (пункт 6.2 Положення про наглядову раду ПАТ «Завод залізобетонних виробів - 5»). За рішенням загальних зборів акціонерів голові та членам наглядової ради у період виконання ними своїх обов'язків компенсуються витрати, пов'язані з виконанням функцій голови, членів наглядової ради та може виплачуватися винагорода на умовах, передбачених цивільно-правовими угодами або трудовими договорами (контрактами) укладеними із ними (пункт 9.1 Положення про наглядову раду ПАТ «Завод залізобетонних виробів - 5»).
 
Тлумачення пункту 15 частини першої статті 2, частини третьої статті 51, частини четвертої статті 62 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинній на момент обрання ОСОБА_4 членом наглядової ради відповідача) дозволяє зробити висновок, що:
по-перше, між акціонерним товариством та членом наглядової ради можуть існувати цивільні відносини, що виникають при укладенні цивільно-правового договору. Цей договір, за загальним правилом, є оплатним (частина п'ята статті 626 ЦК України), має вчинятися в письмовій формі, підписується членом наглядової ради та головою виконавчого органу чи іншою уповноваженою загальними зборами особою. Якщо сторони не встановили безоплатність договору, то саме в договорі має визначатися винагорода члена наглядової ради;
по-друге, між акціонерним товариством та членом наглядової ради можуть існувати трудові відносини, що виникають внаслідок укладення трудового договору чи контракту. Трудовий договір чи контракт має вчинятися в письмовій формі, та підписується членом наглядової ради та головою виконавчого органу чи іншою уповноваженою загальними зборами особою. Саме в трудовому договорі чи контракті має визначатися винагорода члена наглядової ради.
 
Встановивши, що позивачем не доведено належними й допустимими доказами перебування з відповідачем у трудових відносинах, суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позову. 
 
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Хоча суди не застосували пункт 15 частини першої статті 2, частину третьої статті 51, частину четвертої статті 62 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинній на момент обрання ОСОБА_4 членом наглядової ради відповідача), що підлягали застосуванню, про те це не вплинуло на прийняття правильного по суті та законного рішення.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель