Постанова
Іменем України
 
17 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 522/7208/16-ц
провадження № 61-23134св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2016 року в складі судді Бойчука А. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Калараш А. А., Гірняк  Л. А., Заїкіна А. П., 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.
Позовна заява мотивована тим, що з 2012 року він є інвалідом 2 групи. Оскільки він став непрацездатним до розірвання шлюбу, потребує матеріальної допомоги, яку може надати відповідач, яка є працездатною особою, просив стягнути аліменти на його користь у розмірі 1 000,00 грн щомісяця, починаючи з 25 квітня 2016 року, протягом строку інвалідності.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що інвалідність 2 групи встановлена позивачу з 23 травня 2012 року, тобто після фактичного припинення шлюбних стосунків. Крім того, відповідач не працює.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2016 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що він став непрацездатним до розірвання шлюбу з відповідачем, отримує пенсію, яка є меншою за прожитковий мінімум, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, оскільки інших джерел доходів не має, а відповідач має доходи й має можливість надавати йому матеріальну допомогу.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
16 листопада 1991 року сторони уклали шлюб, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року шлюб розірваний. Цим рішенням встановлено, що сторони спільно не проживають з 2009 року, ОСОБА_4 створив нову сім'ю, у нього ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_7 
Із довідки до акта огляду МСЕК від 23 травня 2012 року вбачається, що позивач є інвалідом 2 групи за загальними захворюваннями, інвалідність встановлена безстроково.
Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_5 17 червня 2016 року звільнена з роботи за власним бажанням.
Матеріали справи не містять доказів працевлаштування позивача та відповідача та їхні дійсні доходи.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, врахував ту обставину, що відповідач не працює, позивач не надав доказів того, що відповідач за майновим станом спроможна надавати позивачу щомісяця матеріальну допомогу. 
Доводи касаційної скарги щодо неврахування судами того, що інвалідність 2 групи позивачу була встановлена ще у 2004 році, тобто під час перебування сторін у шлюбі, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач є таким, що потребує матеріальної допомоги, його пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, та докази того, що відповідач спроможна надавати позивачу матеріальну допомогу.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо неврахування судами того, що ОСОБА_5 як підприємець отримує дохід та спроможна надавати позивачу матеріальну допомогу, оскільки матеріали справи не містять доказів зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю і отримання доходів від підприємницької діяльності.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                            С. Ю. Мартєв 
 
                                                                                                            А.О. Лесько   
 
                                                                                                            С.П. Штелик