ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року 
м. Київ

Справа №  922/2289/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес елемент",
відповідач - Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" в особі Харківського відділення Центрального регіонального управління ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Хемз Ірес" 
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"
на постанову Харківського апеляційного господарського суду 
від 21.11.2017
у складі колегії суддів: Ільїн О.В. (головуючий), Гетьман Р.А., Терещенко О.І.
та на рішення Господарського суду Харківської області 
від 25.09.2017
у складі судді Шарко Л.В.
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес елемент"
про стягнення 46 500 грн.
ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ
1. 18.12.2017 поштовим відправленням, направленим на адресу Харківського апеляційного господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося до Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 та на рішення Господарського суду Харківської області від 25.09.2017 у справі №922/2289/17 в порядку статей 286, 287 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017 (далі - ГПК України).
2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №922/2289/17 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2018.
3. Ухвалою від 19.04.2018 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" та вирішив здійснити перегляд постанови Харківського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 та рішення Господарського суду Харківської області від 25.09.2017 у справі №922/2289/17 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес елемент" подало відзив на касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія".
5. На розгляд касаційного суду винесено проблему застосування пункту 5 частини 1 статті 21, пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про страхування", пункту 5.1.1. Правил добровільного страхування відповідальності перед третіми особами (іншої, ніж передбачена пунктами 12-14 статті 6 Закону України "Про страхування", затверджених Головою Правління АТ "УПСК" 31.03.2009 та зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 07.05.2009 за №1590303.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог 
6. 11.07.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес елемент" (далі - ТОВ "Бізнес елемент", позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" в особі Харківського відділення Центрального регіонального управління ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", відповідач) про стягнення з відповідача, як страховика, на користь позивача-страхувальника страхового відшкодування на суму 46 500 грн. відповідно до договору добровільного страхування відповідальності перед третіми особами серії 220/02 №048/211/0000018/16/ВА від 29.08.2016 (далі - Договір від 29.08.2016).
6.1. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв'язку з настанням страхового випадку, який підтверджений рішенням суду від 06.02.2017 у господарській справі №922/3445/16, яке набрало законної сили, 20.04.2017 позивач, як страхувальник, звернувся до відповідача-страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному пунктом 12 Договору страхування від 29.08.2016, та надав відповідачу необхідні підтверджуючі документи. Однак, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що подія, яку страхувальник визначив страховим випадком, мала місце в період дії договору №24 про надання консультаційних послуг з 20.11.2015 по 23.01.2016, тоді як на момент звернення позивача за виплатою страхового відшкодування відповідальність позивача перед третіми особами була застрахована відповідачем на підставі договору страхування від 29.08.2016, строк дії якого визначено з 30.08.2016 по 29.08.2017; при цьому, строк дії попереднього договору страхування, укладеного між сторонами спору 18.05.2015, сплив 18.05.2016; відповідач не визнав страховим випадком невиконання позивачем зобов'язань перед третьою особою за договором про надання консультаційних послуг №24 від 20.11.2015, оскільки позивачем не доведено факту невиконання ним договірних зобов'язань внаслідок ненавмисної помилки (необережності), що не узгоджується з ознаками страхового випадку, погодженого сторонами спору в пункті 4.1. договору страхування від 18.05.2015; зазначене стало підставою для звернення страхувальника з позовом до господарського суду з вимогою про стягнення із страховика страхового відшкодування на суму 46 500 грн.
Короткий зміст рішення першої інстанції
7. Рішенням 25.09.2017 Господарський суд Харківської області позовні вимоги задовольнив частково, стягнув з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" в особі Харківського відділення Центрального регіонального управління Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ТОВ "Бізнес елемент" страхове відшкодування в розмірі 22 500 грн. та судові витрати зі сплати судового збору на суму 774, 40 грн., в іншій частині заявленого позову відмовив.
7.1. Суд першої інстанції встановив таке:
- 18.05.2015 між ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" в особі Харківського відділення Центрального регіонального управління ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та ТОВ "Бізнес елемент" укладено договір добровільного страхування відповідальності перед третіми особами серії 220/02 №048/211/00000035/15/ВА строком дії з 19.05.2015 до 18.05.2016; 
- 29.08.2016 між ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" в особі Харківського відділення Центрального регіонального управління Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" та ТОВ "Бізнес елемент" укладено договір добровільного страхування відповідальності перед третіми особами серії 220/02 №048/211/0000018/16/ВА строком дії з 30.08.2016 до 29.08.2017;
- згідно з пунктами 2.3. договорів, сторонами спору визначено в якості застрахованої діяльності аудиторську діяльність; відповідно до пунктів 2.1. договорів, предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди фізичній особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі в результаті провадження страхувальником застрахованої діяльності, зазначеної в пунктах 2.3. договорів;
- сторони спору визначили, що за договорами страхування від 18.05.2015 та від 29.08.2016 страхувальник зобов'язався сплатити страховий платіж та виконувати інші умови договору, а страховик взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та на умовах, визначених договором і правилами;
- пунктом 6 договорів страхування встановлено розмір страхової суми за договором - 50 000 грн., а пунктом 7 договорів визначено розмір безумовної франшизи - 5% від страхової суми, передбаченої пунктом 6 договорів;
- сторони спору в пунктах 4.3. договорів погодили, що випадок визнається страховим за наявності таких умов: факт завдання шкоди страхувальником та її розмір є обґрунтованими та доведеними; ненавмисні помилки (необережність, недогляд), що спричинили заподіяння шкоди, мали місце протягом строку дії договору; має місце причинно-наслідковий зв'язок між застрахованою діяльністю страхувальника та фактом заподіяння шкоди; страхувальник винний відповідно до норм законодавства у заподіянні шкоди; пред'явлені третіми особами вимоги щодо відшкодування заподіяної страхувальником шкоди заявлені відповідно до та на підставі норм чинного законодавства; вимоги щодо відшкодування шкоди пред'явлені страхувальнику протягом строку дії договору;
- рішенням Господарського суду Харківської області від 06.02.2017 у справі №922/3445/16 задоволено позовні вимоги ПрАТ "ХЕМЗ-ІРЕС", стягнено з ТОВ "Бізнес елемент" на користь ПрАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" 45 600 грн. збитків та 1 378 грн. судового збору; постановою Харківського апеляційною господарського суду від 03.04.2017 зазначене судове рішення залишено без змін;
- 12.04.2017 Господарським судом Харківської області у справі №922/3445/16 видано наказ про стягнення з ТОВ "Бізнес елемент" на користь ПрАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" 45 600 грн. збитків та 1 378 грн. судового збору, на виконання якого 25.04.2017 державним виконавцем Київського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 12.04.2017 у справі №922/3445/16;
- 20.04.2017, у зв'язку з настанням страхового випадку, що підтверджений рішенням суду, яке набрало законної сили, позивач звернувся до відповідача в порядку пункту 12 Договору страхування від 29.08.2016 із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування на користь третьої особи - ПрАТ "ХЕМЗ-ІРЕС"; однак, в порушення вимог пункту 11.2. договорів страхування, відповідач-страховик у 30-денний строк не прийняв рішення про виплату (відмову у виплаті) страхового відшкодування за заявою позивача, направленою страховику з підтверджуючими документами щодо настання страхового випадку;
- 14.06.2017 позивач звернувся до відповідача з претензією про невиконання умов договору та вимогою виплатити передбачене договором страхування страхове відшкодування на користь третьої особи; 
- 03.07.2017 на адресу позивача надійшов лист за вих. №1925/17 від 13.06.2017, яким відповідач відмовив у визнанні страховим випадком події із завдання шкоди третій особі, яка підтверджена рішенням суду, та відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування; відповідач виходив з того, що подія, про яку зазначає позивач, мала місце в період дії договору про надання послуг з 20.11.2015 по 23.01.2016, в той час як договір страхування, під час дії якого позивач звернувся з вимогою до відповідача, укладено на період з 30.08.2016 по 29.08.2017; за твердженням відповідача-страховика, подія не є наслідком ненавмисної помилки (необережності, недогляду) страхувальника.
7.2. Розглядаючи позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції встановив, що договір про надання консультаційних послуг, відповідальність позивача за яким перед третьою особою була застрахована відповідачем, діяв в період з 20.11.2015 по 23.01.2016, тобто в межах строку дії договору страхування серії 220/02 №048/211/00000035/15/ВА від 18.05.2015, який сплив 18.05.2016; при цьому, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування 20.04.2017 в період дії укладеного між сторонами спору договору страхування від 29.08.2016 та обґрунтовував свої вимоги настанням страхового випадку, що підтверджений рішенням суду у господарській справі, яке набрало законної сили.
7.3. Місцевий суд встановив, що за умовами договорів страхування від 18.05.2015 та від 29.08.2016 вбачається, що страховим випадком є не сам факт спричинення шкоди діями страхувальника, а саме висунута третьою особою в період дії договору страхування вимога про її відшкодування, що визнана обґрунтованою за судовим рішенням, яке набрало законної сили, ухваленим в період дії договору страхування, тому є помилковими доводи відповідача про те, що заявлена позивачем вимога про сплату страхового відшкодування стосується події, яка відбулася не в період дії страхового договору.
7.4. Судом першої інстанції відхилено доводи відповідача про те, що позивачем несвоєчасно повідомлено відповідача-страховика про настання страхового випадку, оскільки з матеріалів справи вбачається належне виконання позивачем умов договору страхування в частині повідомлення відповідача про настання страхового випадку в межах строків, встановлених договором страхування.
7.5. Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд прийняв до уваги положення пунктів 6.1., 6.2.1., 7.1. договору страхування, якими визначено загальний розмір страхової суми - 50 000 грн. та розмір суми за одним страховим випадком - 25 000 грн., та з урахуванням франшизи 5% дійшов висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 22 500 грн., оскільки судом встановлено настання єдиного страхового випадку.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
8. Постановою 21.11.2017 Харківський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу відповідача залишив без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 25.09.2017 у справі №922/2289/17 залишив без змін.
8.1. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевим судом в повному обсязі досліджено обставини справи та його юридичні висновки відповідають приписам статей 979, 988 ЦК України та умовам укладених договорів добровільного страхування, а отже, відповідач зобов'язаний належним чином виконати прийняті на себе договірні зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування на спірні суму.
8.2. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що страховим випадком відповідно до пункту 4.1. договору страхування є не сам факт завдання шкоди діями страхувальника, а саме висунута третьою особою в період дії договору страхування вимога про її відшкодування, яка визнана обґрунтованою за рішенням суду від 06.02.2017 у господарській справі №922/3435/16, що мало місце в період дії договору страхування від 29.08.2016, в той час як в період дії договору про надання консультаційних послуг з 20.11.2015 по 23.01.2016 діяв договір добровільного страхування відповідальності перед третіми особами серії 220/02 №048/211/00000035/15/ВА від 18.05.2015.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ
Доводи скаржника (відповідач у справі)
9. Скаржник доводив, що випадок визнається страховим за наявності умов, передбачених пунктом 4.3. договору страхування, відсутність хоча б однієї з яких свідчить про ненастання страхового випадку; сторони спору у договорі страхування погодили, що цивільно-правова відповідальність страхувальника перед третіми особами є страховим випадком у разі її завдання внаслідок ненавмисної помилки (необережності, недогляду) страхувальника при здійснені застрахованої діяльності, тоді як позивачем-страхувальником завдано шкоди третій особі-замовнику консультаційних послуг внаслідок невиконання позивачем договірних зобов'язань з надання таких послуг, що свідчить про умисність його дій та виключає можливість визнання заявленої страхувальником події страховим випадком.
10. Скаржник з посиланням на пункт 5.1.1. Правил добровільного страхування та статтю 26 Закону України "Про страхування" аргументував, що страховим випадком не визнається і страхове відшкодування не виплачується у випадку, якщо шкода мала місце за межами дії договору страхування та/або викликана обставинами, про які страхувальник знав або повинен був знати, але не вжив усіх від нього залежних заходів для запобігання страховому випадку. За твердженням страховика, страхувальник не виконував зобов'язань за договором про надання консультаційних послуг, а, відтак, усвідомлював, що заподіює такою бездіяльністю збитки третій особі-замовнику, однак, не вжив належних заходів для запобігання завданню збитків. Зазначене, на думку страховика, є підставою для відмови страхувальнику у виплаті страхового відшкодування згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про страхування".
11. Скаржник доводив, що згідно з підпунктом 4.3.6. пункту 4.3. договору страхування та пункту 5.2.1. Правил добровільного страхування, вимога про відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, пред'явлена після закінчення строку дії договору страхування, є самостійною підставою для відмови у виплаті за договором страхування; позивач-страхувальник пропустив строк звернення за виплатою страхового відшкодування за договором добровільного страхування №220/02 №048/211/00000035/15/ВА, що діяв з 19.05.2015 по 18.05.2016, оскільки звернувся до відповідача-страховика із заявою про визнання випадку страховим та виплату страхового відшкодування лише 20.04.2017. 
12. Скаржник аргументував, що в силу пункту 5.2.1. Правил добровільного страхування, до страхових випадків не відносяться вимоги з відшкодування шкоди, заподіяної третім особам до дати початку дії договору страхування або після закінчення строку його дії, якщо інше не передбачено договором страхування. Отже, за твердженням відповідача, не є можливим визнання заявленої позивачем події страховим випадком за договором добровільного страхування відповідальності перед третіми особами серії 220/02 №048/211/00000018/16/ВА, який сторонами спору укладено 29.08.2016 строком дії з 30.08.2016 до 29.08.2017, так як позовна вимога третьої особи (ПрАТ "ХЕМЗ-ІРЕС") до страхувальника (ТОВ "Бізнес елемент") була пред'явлена 11.10.2016 та розглядалася в межах господарської справи №922/3445/16 з прийняттям рішення по суті спору 06.02.2017, тобто зі спливом 18.05.2016 строку дії договору страхування від 18.05.2015 та до початку дії нового договору страхування, укладеного сторонами спору 29.08.2016.
Доводи інших учасників справи
13. У відзиві ТОВ "Бізнес елемент" зазначило, що в касаційній скарзі відповідач детально описує правовідносини, що склались між ним та позивачем, аналізує судові рішення, які прийняті в інших справах, але не надає жодного посилання на конкретні норми матеріального права, неправильне застосування яких було допущено судами першої та апеляційної інстанцій. Доводи відповідача за змістом касаційної скарги зводяться до переоцінки касаційним судом доказів у справі, що не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції при перегляді судових рішень.
НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 
14. Цивільний кодекс України
Частина 2 статті 11 - підставами виникнення прав та обов'язків є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 цієї статті). 
Частина 1 статті 526 - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 610 - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Частина 1 статті 626 - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Частина 1 статті 627 - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частина 1 статті 628 - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частини 1, 2, 3 статті 631 - строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Стаття 979 - за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Частина 1 статті 988 - страховик зобов'язаний:
1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування;
2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові;
3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також від відшкодування шкоди.
Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору;
4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором;
5) за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або у разі збільшення вартості майна внести відповідні зміни до договору страхування;
6) не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище, крім випадків, встановлених законом.
Частини 1 статті 989 - страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором (пункт 5 частини 1 цієї статті).
Стаття 990 - страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
15. Закон України "Про страхування"
Частина 2 статті 8 - страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Частини 1, 2 статті 17 - правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. Правила страхування повинні містити, зокрема, предмет договору страхування; порядок визначення розмірів страхових сум та (або) розмірів страхових виплат; виключення із страхових випадків і обмеження страхування; строк та місце дії договору страхування; дії страхувальника у разі настання страхового випадку; перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків; порядок і умови здійснення страхових виплат; причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування; умови припинення договору страхування; особливі умови.
Пункт 1 частини 1 статті 26 - підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України.
16. Правила добровільного страхування відповідальності перед третіми особами (іншої, ніж передбачена пунктами 12-14 статті 6 Закону України "Про страхування"), затверджені Головою Правління АТ "УПСК" 31.03.2009 та зареєстровані Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 07.05.2009 №1590303 (далі - Правила добровільного страхування) (т. 1, а.с. 123-154)
Пункт 2.4. - договір страхування вважається укладеним на користь третіх осіб, яким може бути заподіяна шкода, відповідальність за заподіяння якої несе Страхувальник. Коло таких третіх осіб може бути обмежено до певної групи осіб або конкретної особи, що зазначається в Договорі страхування.
Пункт 5.1. - страховим випадком не визнається і страхове відшкодування не виплачується у випадках:
5.1.1. Якщо шкода спричинена внаслідок події, яка не визначена в Договорі страхування як страховий випадок та/або мала місце за межами місця дії Договору страхування, та/або викликана обставинами, про які страхувальник знав або повинен був знати, але не вжив усіх від нього залежних заходів для запобігання страхового випадку;
5.1.2. Умисного заподіяння шкоди або навмисних дій Страхувальника, його працівників, осіб, які входять до складу органу управління Страхувальника, спрямованих на виникнення страхового випадку, змовою Страхувальника та третьої особи;
Пункт 5.2. - до страхових випадків не відносяться:
5.2.1. Вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної третім особам до дати початку дії Договору страхування або після закінчення строку його дії, якщо інше не передбачено Договором страхування.
Пункт 5.3. - дія цих Правил не поширюється на вимоги щодо відшкодування шкоди, пов'язаної з: …
5.3.2. Затримкою виконання зобов'язань за договором (контрактом) та виплатою компенсацій у цьому випадку, якщо інше не передбачено Договором страхування.
17. Господарський кодекс України
Стаття 42 - підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Частина 1 статті 362 - аудиторською діяльністю визнається діяльність громадян та організацій, предметом якої є здійснення аудиту, організаційне і методичне забезпечення аудиту та надання інших аудиторських послуг.
Частини 1, 2 статті 363 - аудит - це перевірка публічної бухгалтерської звітності, обліку, первинних документів та іншої інформації щодо фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання з метою визначення достовірності їх звітності, обліку, його повноти і відповідності законодавству та встановленим нормативам. Аудит здійснюється незалежними особами (аудиторами), аудиторськими організаціями, які уповноважені суб'єктами господарювання на його проведення.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
18. З огляду на компетенцію суду відповідно до статті 300 ГПК України в редакції з 15.12.2017, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів відповідача про неправильне застосування судами попередніх інстанцій приписів статей 21, 26 Закону України "Про страхування" та пункту 5.1.1. Правил добровільного страхування відповідальності перед третіми особами (іншої, ніж передбачена пунктами 12-14 статті 6 Закону України "Про страхування", затверджених Головою Правління АТ "УПСК" 31.03.2009 та зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 07.05.2009 за №1590303.
А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права 
19. З аналізу норм статей 42, 362, 363 Господарського кодексу України вбачається, що аудиторська діяльність є видом господарської діяльності аудитора/аудиторської організації, яка здійснюється ними на власний ризик; суб'єкт аудиторської діяльності вправі застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами-замовниками аудиторських послуг, пов'язану з невиконанням чи неналежним виконанням договірних зобов'язань.
20. Преамбулою Закону України "Про страхування" визначено сферу дії цього Закону та поширено його на відносини страхування з метою посилення захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб. Під поняттям "страхування" статтею 1 цього Закону визначено вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів.  
Положеннями частини 4 статті 3 Закону України "Про страхування" страхувальникам надано право при укладенні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, зокрема, договорів страхування відповідальності, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування.
Статтею 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок визначено як подію, передбачену договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. 
Отже, юридична особа-страхувальник при укладенні із суб'єктом страхової діяльності (страховиком) договору страхування цивільної відповідальності, що може настати під час здійснення нею підприємницької діяльності, розраховує на добросовісність страховика у разі настання страхового випадку щодо виконання ним обов'язку з виплати на користь страхувальника або на користь третьої особи-потерпілого (вигодонабувача) страхового відшкодування, яке повністю (частково) покриє збитки (шкоду), завдані настанням страхового випадку.
21. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, позивач - ТОВ "Бізнес Елемент", як виконавець, взяв на себе зобов'язання з надання третій особі - ПАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" послуг із супроводу проведення обов'язкової інвентаризації необоротних активів та товарно-матеріальних цінностей ПАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" та перенесення даних бухгалтерського обліку в програмне забезпечення для автоматизації обліку з метою визначення достовірності даних обліку станом на 31.12.2015, про що укладено договір №24 про надання консультаційних послуг від 20.11.2015 строком дії до 23.01.2016 (пункти 1.1., 6.1. договору) (т. 1, а.с. 21-23).
Пунктом 5.5. договору №24 від 20.11.2015 сторони погодили, що у разі невиконання чи неналежного виконання договірних зобов'язань настає майнова відповідальність в розмірі прямих збитків, понесених іншою стороною, але не більше вартості робіт за цим договором, - 60 800 грн. (пункт 2.1. договору).
22. Судами встановлено обставини розгляду Господарським судом Харківської області майнового спору за позовом ПАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" до ТОВ "Бізнес Елемент" про стягнення збитків у зв'язку з невиконанням ТОВ "Бізнес Елемент" зобов'язань за договором №24 від 20.11.2015 та прийняття місцевим судом рішення від 06.02.2017 у справі №922/3445/16 про задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ "Бізнес Елемент" суми внесеної ПАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" попередньої оплати в розмірі 45 600 грн. Зазначене рішення суду залишено без змін апеляційним судом 03.04.2017 і набрало законної сили.
23. Під час розгляду позовних вимог ТОВ "Бізнес Елемент", як страхувальника, до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", як страховика, про стягнення суми страхового відшкодування в межах справи №922/2289/17 судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що цивільно-правова відповідальність ТОВ "Бізнес Елемент", як суб'єкта аудиторської діяльності, була застрахована ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" в період з 19.05.2015 до 18.05.2016 на підставі договору добровільного страхування відповідальності перед третіми особами серії 220/02 №048/211/00000035/15/ВА від 18.05.2015 та в період з 30.08.2016 по 29.08.2017 на підставі договору добровільного страхування відповідальності перед третіми особами серії 220/02 №048/211/0000018/16/ВА від 29.08.2016.
24. Судами встановлено, що страховим випадком, у зв'язку з настанням якого позивач 20.04.2017 заявив до відповідача вимогу про виплату страхового відшкодування, страхувальником визначено факт завдання ним шкоди третій особі - ПАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" внаслідок неналежного виконання зобов'язань з надання послуг за договором №24 від 20.11.2015, що було встановлено рішенням суду від 06.02.2017 у господарській справі №922/3445/16; при цьому, в підтвердження існування між сторонами спору договірних зобов'язань позивач-страхувальник зіслався на договір добровільного страхування відповідальності перед третіми особами серії 220/02 №048/211/0000018/16/ВА від 29.08.2016 (т. 1, а.с. 41-42).
25. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за умовами спірних договорів страхування від 18.05.2015 та від 29.08.2016 моментом настання страхового випадку слід вважати не сам факт завдання шкоди позивачем-страхувальником третій особі, а пред'явлену третьою особою, яка вважає себе потерпілою, вимогу до страхувальника про відшкодування завданих їй збитків невиконанням чи неналежним виконанням страхувальником договірних зобов'язань під час здійснення аудиторської діяльності. 
Суди встановили, що вимога третьої особи-замовника - ПАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" про відшкодування сплаченої нею суми попередньої оплати за договором №24 про надання консультаційних послуг від 20.11.2015 була пред'явлена до страхувальника-виконавця ТОВ "Бізнес Елемент" в період дії договору страхування від 29.08.2016 та визнана судом обґрунтованою за рішенням від 06.02.2017 у господарській справі №922/3445/16.
За таких обставин, суди дійшли висновку, що відповідач - ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", як страховик, безпідставно відмовив позивачу - ТОВ "Бізнес Елемент", як страхувальнику, у визнанні страховим випадком факту завдання ним шкоди ПАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" під час виконання зобов'язань за договором №24 від 20.11.2015 та виплаті страхового відшкодування на підставі договору страхування від 29.08.2016, який діяв на момент набрання законної сили рішенням суду від 06.02.2017 у господарській справі №922/3445/16 після його залишення без змін постановою апеляційного суду від 03.04.2017.
26. Аналіз положень статей 11, 610, 626, 627, 628, 631, 636 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що цивільні права та обов'язки можуть виникати на підставі договорів, які укладаються учасниками цивільних правовідносин на основі їх вільного волевиявлення на встановлення, зміну та припинення їх взаємних прав та обов'язків з визначенням на власний розсуд умов (пунктів) цивільно-правового договору, що становлять його зміст та є обов'язковими до виконання сторонами договору з настанням цивільно-правової відповідальності у разі порушення виконання договірного зобов'язання чи його невиконання, зокрема, у вигляді відшкодування шкоди.
За змістом статті 631 ЦК України вбачається, що істотною умовою цивільно-правового договору є строк його дії як час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Виходячи з принципу свободи договору відповідно до статті 627 ЦК України, сторони вправі встановити, що умови укладеного договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Положеннями статті 979 ЦК України визначено правову природу договору страхування як договору, за яким страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 982 ЦК України істотною умовою договору страхування визначено строк його дії.
Отже, договір страхування є стоковим цивільно-правовим договором, що визначає взаємні права та обов'язки страховика та страхувальника на період його дії із зазначенням сторонами в тексті договору конкретного періоду часу, протягом якого такий договір є чинним.
27. За змістом укладених між сторонами спору договорів страхування вбачається, що строк їх дії обмежено конкретними часовими межами, а саме договору від 18.05.2015 - з 19.05.2015 по 18.05.2016 та договору від 29.08.2016 - з 30.08.2016 до 29.08.2017; при цьому, договір набуває чинності за умови внесення страхувальником на поточний рахунок страховика страхових платежів, визначених договорами (пункти 8, 9 договорів); пунктом 9.4. договорів сторони спору погодили, що договір припиняє дію о 24 год. 00 хв. останнього дня оплаченого періоду страхування згідно з пунктом 8 Договору, а всі події, які відбулись після припинення дії Договору, не визнаються страховими, а збитки, пов'язані з їх настанням, страховиком не відшкодовуються (т. 1, а.с. 15, 19).
Отже, сторонами спору визначено строковість їх договірних зобов'язань із страхування та обмежено їх взаємні права та обов'язки періодами дії зазначених договорів.
28. Разом з тим, задовольняючи позов про стягнення з відповідача-страховика страхового відшкодування на користь позивача-страхувальника, суди попередніх інстанцій не дослідили обставин справи на предмет існування між сторонами спору договірних зобов'язань на момент виникнення події, що була заявлена позивачем як страховий випадок в період дії договору №24 про надання консультаційних послуг з 20.11.2015 по 23.01.2016, та не врахували перерви між дією договорів страхування від 18.05.2015 та від 29.08.2016, так як автоматичної пролонгації договору від 18.05.2015 після спливу строку його дії 18.05.2016 не відбулося.
29. Положеннями статті 6 Закону України "Про страхування" передбачено, що загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. До видів добровільного страхування Законом віднесено страхування відповідальності перед третіми особами.
Отже, при з'ясуванні правовідносин, що склалися між позивачем-страхувальником та його страховиком (відповідачем), а також при визначенні умов добровільного страхування цивільної відповідальності позивача при здійсненні ним аудиторської діяльності, судам належало проаналізувати встановлені страховиком правила страхування на предмет визначення ними загальних умов та порядку виплати страхового відшкодування у разі настання страхових випадків.
30. За змістом пункту 5.1. Правил добровільного страхування відповідальності перед третіми особами (іншої, ніж передбачена пунктами 12-14 статті 6 Закону України "Про страхування"), затверджених Головою Правління АТ "УПСК" 31.03.2009 та зареєстровані Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 07.05.2009 №1590303 вбачається, що страховим випадком не визнається і страхове відшкодування не виплачується у випадках, якщо шкода викликана обставинами, про які страхувальник знав або повинен був знати, але не вжив усіх від нього залежних заходів для запобігання страхового випадку; у разі умисного заподіяння шкоди або навмисних дій страхувальника, його працівників, осіб, які входять до складу органу управління страхувальника, спрямованих на виникнення страхового випадку, змовою страхувальника та третьої особи.
Пунктами 5.2., 5.3. Правил добровільного страхування страховик визначив, що до страхових випадків не відносяться вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної третім особам до дати початку дії договору страхування або після закінчення строку його дії, якщо інше не передбачено договором страхування; дія цих Правил не поширюється на вимоги щодо відшкодування шкоди, пов'язаної із затримкою виконання зобов'язань за договором (контрактом) та виплатою компенсацій у цьому випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.
Отже, страховиком за змістом затверджених ним Правил добровільного страхування конкретизовано визначені договором страхування ознаки страхового випадку та встановлено винятки, за яких ті чи інші події не можуть бути визнані страховиком страховим випадком, у зв'язку з настанням якого у страхувальника виникає право на одержання страхового відшкодування.
Відтак, обов'язком суду, який розглядає спір щодо виплати страхового відшкодування, є з'ясування наявності у заявленої страхувальником події ознак страхового випадку як за умовами договору страхування, так і відповідно до встановлених страховиком правил страхування, якими визначено особливості надання страховиком страхових послуг.
31. Приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, суди попередніх інстанцій не дослідили обставин виконання позивачем зобов'язань з надання консультаційних послуг на користь третьої особи та не перевірили, чи бездіяльність страхувальника, як виконавця за договором №24 від 20.11.2015, була умисною, в тому числі й у змові із третьою особою-замовником послуг щодо настання страхового випадку, чи була проявом його ненавмисної помилки (необережності, необачності).
Отже, суди ухилилися від обов'язку щодо повного, всебічного та об'єктивного дослідження обставин виникнення страхового випадку під час здійснення аудиторської діяльності позивачем, відповідальність якого перед третіми особами була застрахована відповідачем, та наявності у такої події ознак страхового випадку, передбачених як пунктом 4 договору страхування, так і пунктом 5 Правил добровільного страхування, затверджених страховиком, та дійшли передчасного висновку про підтвердження настання страхового випадку рішенням суду від 06.02.2017 у господарській справі №922/3445/16, виходячи із встановлених судом обставин завдання шкоди третій особі внаслідок невиконання договірних зобов'язань позивачем-страхувальником.
32. Суди не надали оцінки пункту 4.2. договорів страхування, яким сторони спору визначили вимоги до рішення суду, яким може бути підтверджена відповідальність страхувальника за завдання шкоди третім особам, та погодили, що таке рішення суду має набрати законної сили протягом строку дії договору та визначати обов'язок страхувальника відшкодувати завдану третій особі шкоду.
Приймаючи до уваги рішення суду від 06.02.2017 у господарській справі №922/3445/16 як таке, що встановлює обов'язок позивача-страхувальника відшкодувати шкоду, завдану третій особі невиконанням договірних зобов'язань з надання консультаційних послуг, суди не звернули увагу на те, що зазначене судове рішення набрало законної сили після його перегляду в апеляційному порядку 03.04.2017, в той час як строк дії договору страхування від 18.05.2015, який визначав страхові правовідносини сторін спору в період дії договору №24 про надання консультаційних послуг від 20.11.2015, сплив на момент звернення третьої особи у жовтні 2016 року з позовом до страхувальника про відшкодування шкоди та не був пролонгований на момент набрання законної сили 03.04.2017 рішенням місцевого суду від 06.02.2017 у справі №922/3445/16 про стягнення заявленої суми шкоди.
Отже, суди неповно з'ясували обставини виникнення страхового випадку та дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для виплати відповідачем (страховиком) на користь позивача (страхувальника) страхового відшкодування на підставі договору страхування від 29.08.2016 як такого, що був укладений сторонами спору зі спливом більш як трьох місяців після закінчення 18.05.2016 строку дії договору страхування від 18.05.2015. 
33. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення (постанови) у справі, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права.
Разом з тим, оскаржувані в касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог прийняті за умов неповноти дослідження обставин справи та неправильного застосування до спірних правовідносин положень чинного законодавства про страхування.
А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги  
34. Суд погоджується з доводами відповідача, зазначеними у пунктах 9-12 мотивувальної частини постанови, виходячи з висновків відповідно до пунктів 19-33 даної постанови.
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
35. З огляду на зазначене та наявність порушення норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень судами першої та апеляційної інстанцій, Суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції з переданням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
36. Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, з'ясувати обсяг відповідальності відповідача, як страховика, з урахуванням умов договорів страхування від 18.05.2015 та від 29.08.2016 як самостійних правочинів, дослідити обставини звернення позивача до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, встановити правомірність результату її розгляду, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті та в залежності від встановленого прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
В. Судові витрати 
37. У зв'язку із скасуванням рішень судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється, а є обов'язком суду за результатами вирішення спору по суті при новому розгляді справи.
На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 301, 308, 310, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задовольнити частково.
2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 та рішення Господарського суду Харківської області від 25.09.2017 у справі №922/2289/17 скасувати. Справу №922/2289/17 направити на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Л.Й. Катеринчук
Судді                                                                                                 В.Г. Пєсков
                                                                                                          В.Я. Погребняк