ПОСТАНОВА
Іменем України

16 жовтня 2018 року 
Київ
справа №808/732/17
адміністративне провадження №К/9901/3220/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2017 (суддя - Татаринов Д.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 (головуючий суддя - Іванов С.М., судді: Панченко О.М.,             Чередниченко В.Є.) 

у справі №808/732/17 за позовом ОСОБА_2 до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, третя особа: Приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцов О.В., про скасування податкової вимоги, -

встановив:
У березні 2017 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив скасувати податкову вимогу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - Пологівська ОДПІ) від 29.12.2015 №289-23 на загальну суму 4770,81 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій Пологівська ОДПІ звернулась із касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своїх вимог Пологівська ОДПІ посилається на те порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема статей 56, 59 Податкового кодексу України. 

Так, відповідач зазначає, що в разі несплати грошового зобов'язання, що визначене в податковому повідомленні рішенні, протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання такого рішення та його не оскарження, має наслідком набуття статусу узгодженої суми грошового зобов'язання, тобто податкового боргу, а відтак у податкового органу виникає обов'язок винесення податкової вимоги та надсилання платнику податків. Оскаржувана податкова вимога винесена на підставі несплаченого узгодженого грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 28.12.2015 № 0004721702, що прийнято на підставі порушень виявлених актом перевірки від 10.08.2015 року в сумі 4870,00 грн. Однак, скасовуючи податкову вимогу судами першої та апеляційної інстанції не надано належної оцінки тому факту, що податкове зобов'язання є узгодженим податковим боргом згідно інтегрованої картки платника податку. 

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.06.2014 між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) укладено договір дарування житлового будинку, який знаходиться за адресою: Запорізька області, Оріхівський район, місто Оріхів, вулиця Червоних партизанів, будинок 40. Дарунок оцінено в сумі 73613,00 грн. 

Приватним нотаріусом Оріхівскього районного нотаріального округу               Студенцовим О.В. у податковому розрахунку за формою № 1-ДФ за ІІ квартал 2014 року відображено за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_2 нараховується дохід у сумі 73613,00 грн. з ознакою доходу « 114».

У зв'язку з несплатою узгодженого грошового зобов'язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні від 28.08.2015  № 0004721702, прийнятого на підставі акту перевірки від 10.08.2015, Пологівською ОДПІ складено податкову вимогу від 29.12.2015 за № 289-23 про сплату податкового боргу в розмірі                     4770,81 грн.

Вирішуючи даний спір, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 (дарувальник), який відповідно до свідоцтва про смерть від 18.11.2016 №398 помер 16.11.2016, є рідним батьком ОСОБА_2 (обдарований), тобто позивач є спадкоємцем першого ступеня спорідненості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія апеляційного суду, за встановлених обставин справи виходив з того, що прийнятий об'єкт спадщини в силу приписів підпункту 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України оподатковується за нульовою ставкою.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що не оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 28.12.2015 № 0004721702, не позбавляє останнього права на звернення з позовом щодо оскарження податкової вимоги, тому з урахуванням приписів статей 2, 6, 105 Кодексу адміністративного судочинства  України обрання, способу захисту порушеного права є виключною прерогативою позивача, а відповідно позовним вимогам останнього повинна бути надана відповідна правова оцінка, в тому числі, в даному випадку, і з урахуванням статті 174 Податкового кодексу України. 

Надаючи оцінку обставинам у справі Верховний Суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та з урахуванням того, що предметом заявленого позову є скасування податкової вимоги, предметом доказування в даній справі є обставини, які свідчать про наявність узгодженої суми податкового зобов'язання, наявність підстав для формування та скерування на адресу позивача податкової вимоги, встановлених Податковим кодексом України. 

Таким чином, питання правомірності нарахування контролюючим органом грошового зобов'язання  з податку на доходи фізичних осіб не охоплюється предметом даного позову, оскільки такі дії контролюючого органу  не є предметом позову у даній справі, а, отже, суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Виходячи з положень частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 15.12.2017) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

постановив:
Касаційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області задовольнити частково.
Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 скасувати та направити справу на новий розгляд в суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
І.Я.Олендер 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду