Постанова
Іменем України
 
20 вересня 2018 року
м. Київ
справа №591/6537/16
провадження №61-31239св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5
відповідач - ОСОБА_6, 
представник відповідача - ОСОБА_7,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Лебединське хлібоприймальне товариство»,
представник відповідача - Якушева Аннета Геннадіївна, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Лебединське хлібоприймальне підприємство» на рішення апеляційного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року у складі суддів: 
Хвостика С. Г., Собини О. І., Криворотенка В. І.,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до           ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Лебединське хлібоприймальне товариство» (далі -  ПАТ «Лебединське хлібоприймальне товариство», товариство), у якому просила визнати недійсним договір про обов'язків викуп простих іменних акцій ПАТ «Лебединське хлібоприймальне товариство» від 23 травня 2015 року, укладений між ПАТ «Лебединське хлібоприймальне товариство» та ОСОБА_6 щодо продажу акцій у кількості 689338 штук за ціною 2,0817 грн за одну акцію.
Позов мотивовано тим, що з 12 січня 1989 року позивач перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_6 За час шлюбу серед іншого майна ними було набуто у власність прості іменні акції ПАТ «Лебединське хлібоприймальне товариство » у кількості 689338 штук. 
Позивач вважає, що вказані прості іменні акції товариства у кількості 689338 штук є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані під час шлюбу з ОСОБА_6 за спільні кошти. Разом з тим,             ОСОБА_6 та ПАТ «Лебединське хлібоприймальне товариство» уклали договір 23 травня 2015 року про обов'язків викуп простих іменних акцій. Вказаний договір укладений всупереч волі позивача, як співвласника акцій та порушує її законні права і інтереси, що є підставою для визнання вказаного правочину недійсним. 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2017 року у складі судді Клименко А. Я. у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нотаріально засвідчена заява позивача про згоду на продаж акцій від 25 травня 2015 року свідчить про те, що встановлений законом режим сумісної власності усього майна подружжям не змінювався, шлюбний договір між нею та її чоловіком не укладався, тому власник акцій мав право на їх продаж за ціною та на умовах на його розсуд. Посилання позивача на угоду про врегулювання порядку користування спільним сумісним майном, укладену між нею та її чоловіком ОСОБА_6, про яку товариству не було відомо, не є підставою для визнання договору про обов'язковий викуп акцій недійсним.
Рішенням апеляційного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено, шляхом виключення з мотивувальної частини висновки про те, що спірний договір між ОСОБА_6 та                               ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» щодо простих іменних акцій є укладеним. 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що твердження позивача про те, що спірний договір укладений всупереч її волі, як власника акцій, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.
Разом з тим, апеляційний суд виходив з того, що не можна вважати, що між акціонерним товариством та акціонером ОСОБА_6 був укладений договір про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій в письмовій формі, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції у мотивувальній частині рішення про укладення вказаного правочину є передчасним і помилковим, тому підлягає виключенню. Неукладений правочин не можна визнати недійним, що є підставою для відмови у позові.
За таких обставин, апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції не у повній мірі з'ясував всі обставини справи і не дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення суду в частині вище вказаного висновку необхідно змінити.
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ ««Лебединське хлібоприймальне підприємство», не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції просить його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційної скарги, відповідно до якої рішення суду першої інстанції не оскаржувалось щодо обставин укладення договору та зазначення цих обставин в мотивувальній частині. 
Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що сторонами не було досягнуто згоди щодо наміру акціонера продати акції за більшою ціною, ніж пропонувало товариство, та не були дотримані вимоги частини першої статті 641 ЦК України про укладення договору, оскільки договір обов'язкового викупу акцій може бути укладений лише за ціною викупу, визначеною товариством у повідомленні про право вимоги обов'язкового викупу акцій, що передбачене статтею 69 Закону України «Про акціонерні товариства». Акціонер ОСОБА_6 неодноразово своїми листами висловлював намір релізувати право вимоги обов'язкового викупу акцій на умовах, зазначених у повідомленні товариства про право вимоги викупу акцій, та частково виконав умови договору. Тобто прийняв пропозицію укластидоговір на запропонованих у повідомленні про право вимоги обов'язкового викупу акцій умовах. Лист акціонера про відкликання вимоги свідчить лише про односторонню відмову акціонера від виконання зобов'язань за договором обов'язкового викупу акцій, що є порушенням положень статті 525 ЦК України.
Таким чином, висновок апеляційного суду про те, що не можна вважати що між акціонерним товариством та акціонером ОСОБА_6 був укладений договір про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій в письмовій формі є неправильним.
Судом апеляційної інстанції не було застосовано частину третю статті 642, статтю 629 та статтю 525 ЦК України та помилково зазначено, що така відмова є підтвердженням того, що між сторонами не укладено договір викупу акцій.
Таким чином, оскільки акціонер ОСОБА_6 у своїх відповідях на отримання пропозиції укласти договір обов'язкового викупу акцій за ціною 2,0817 гривень висловлював намір продати цінні папери та частково виконав умови договору, а поданий лист про відкликання вимоги через півтора роки після укладання договору є відмовою від виконання зобов'язання в односторонньому порядку, висновок апеляційної інстанції щодо неукладеності договору між акціонером ОСОБА_6 та товариством є неправильним, та таким, що здійснений з порушенням норм матеріального права, а саме частини третьої статті 642, статей 525, 629, 640, ЦК України.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» на вищевказане рішення апеляційного суду. Справу витребувано із суду першої інстанції.
У відзивах на касаційну скаргу позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_6 не погодились з доводами ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» та просили залишити без змін ухвалене у справі рішення апеляційного суду, посилаючись на його законність і обґрунтованість. 
Інші учасники судового процесу не скористались правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення 
змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на те, що спірний договір між ОСОБА_6 та ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» щодо простих іменних акцій є укладеним.
В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується у зв'язку з чим не перевіряється колегією суддів в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості у цій частині. 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав. 
Судом установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 1989 року.
ОСОБА_6 є власником простих іменних акцій ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» у кількості 689 338 штук, що відповідає 25,0659 % частки у статутному капіталі товариства та підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах.
В порядку статті 68 Закону України «Про акціонерні товариства»,             ОСОБА_6 21 квітня 2015 року звернувся до ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» з вимогою про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій за ринковою вартістю 6,5353 грн за акцію.
Повідомленням від 19 травня 2015 року, направленого ОСОБА_6 та отриманого ним 23 травня 2015 року, ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» підтвердило прийняття (акцептування) пропозиції акціонера щодо обов'язкового викупу його акцій та вважало, що договір про обов'язковий викуп простих іменних акцій між ОСОБА_6 та товариством є вже укладеним та набуває чинності з моменту отримання продавцем цього повідомлення. У вказаному повідомленні товариство виклало умови, при яких можливе укладення договору викупу простих іменних акцій. Згідно пункту 3 цього повідомлення загальна сума ціни викупу акцій складає 1435000 грн, тобто по 2,0817 грн за акцію.
27 травня 2015 року ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» отримало відповідь власника акцій ОСОБА_6, який просив надати йому копії акту оцінки акцій ТОВ «Оценка24» та рішення наглядової ради ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство», оформлене протоколом від 18 травня 2015 року, про затвердження вартості акцій. Крім того, ОСОБА_6 не погоджувався з термінами виконання сторонами зобов'язань, викладеними у повідомленні та направив частину документів, необхідних для набуття товариством права власності на акції, серед яких і нотаріально посвідчена заява його дружини ОСОБА_4 від 25 травня 2015 року про згоду продати цінні папери.
Нотаріально посвідченою заявою від 25 травня 2015 року, ОСОБА_6 надала згоду на продаж її чоловіком ОСОБА_6 простих іменних акцій ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» номінальною вартістю 0,25 грн кожна у кількості 689 338 штук за ціною та на умовах на його розсуд. У вказаній заяві позивач підтвердила, що продаж акцій здійснюється її чоловіком в інтересах сім'ї і відповідає спільному волевиявленню, а також стверджувала, що шлюбний договір не укладався і встановлений законом режим сумісної власності усього майна не змінювався.
Не погодившись з визначеною ціною акцій, ОСОБА_6 звернувся до господарського суду Сумської області з позовом до ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство», в якому просив суд визнати недійсним рішення наглядової ради товариства про затвердження ринкової вартості належних йому акцій та зобов'язати відповідача здійснити викуп акцій за ціною 6,353 грн за одну акцію шляхом укладення договору викупу акцій в запропонованій редакції.
27 квітня 2016 року господарським судом Сумської області ухвалено рішення, яке залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29 серпня 2016 року, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6
Рішенням господарського суду Сумської області від 27 квітня 2016 року, що набрало законної сили, встановлено, що товариством було вжито достатніх заходів для обов'язкового викупу акцій, а саме: затверджено ринкову вартість акцій, що підлягають викупу та запропоновано укласти договір за визначеною товариством ціною згідно з вимогами частини другої статті 8 Закону України «Про акціонерні товариства».
Під час апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги заперечення відповідача ОСОБА_6 про те, що договір про обов'язковий викуп простих іменних акцій не був укладений, оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, у тому числі і стосовно ціни викупу цінних паперів.
За змістом частини третьої статті 69 Закону України «Про акціонерні товариства», ціна викупу акцій, яка є обов'язковим реквізитом повідомлення про право вимоги обов'язкового викупу акцій, що належать акціонеру, є істотною умовою договору, який укладається між акціонерним товариством та акціонером про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій.
Разом з тим, між сторонами обміну пропозиціями так і не було досягнуто згоди щодо наміру акціонера продати акції за більшою ціною, ніж пропонувало товариство. Тобто, вимоги частини першої статті 641                         ЦК України про укладання договору не були дотримані.
ОСОБА_6 письмово заявив товариству про відкликання вимоги про обов'язковий викуп акцій, про що йдеться у його заяві від 07 грудня                   2016 року, а товариство у заяві на ім'я ОСОБА_6 від 12 липня 2017 року запропонувало останньому викупити його акції за більшою ціною, ніж пропонувалось раніше.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що між акціонерним товариством та акціонером ОСОБА_6 був укладений договір про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій в письмовій формі, у зв'язку з чим правильно виходив з того, що висновок суду першої інстанції у мотивувальній частині рішення про укладення вказаного правочину є передчасним і помилковим, тому підлягає виключенню.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлених у справі обставин, що в силу приписів статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Лебединське хлібоприймальне підприємство» залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                      В. С. Висоцька
 
      В. В. Пророк
 
      І. М. Фаловська