Постанова                                                 
Іменем України
05 вересня 2018 року 
м. Київ
справа № 641/7033/15-ц
провадження № 61-14089св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,  
відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області 
від 01 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Бурлака І. В.,      Карімової Л. В., Яцини В. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що 13 червня 2005 року о 17.00 год. ОСОБА_7. та ОСОБА_8 проти його волі насильно заломили і викрутили йому руки, заштовхали в автомобіль і пристебнули наручниками, при цьому спричинили йому фізичні страждання, неодноразово нанесли позивачу удари руками в життєво важливі частини тіла. Так, ударами рук ОСОБА_6 зламав ОСОБА_2 ніс і вибив зуб. Позивачу було обмежено свободу пересування, можливість вільно дихати та бачити. У ході розбійного нападу відповідачі відібрали у ОСОБА_2 грошові кошти, документи та мобільний телефон. Відповідачі постійно змінювали місце затримання, перевозили його з одного району міста в інший, потім вивезли в ліс, за межі міста Харкова, погрожували введенням наркотичних засобів та вбивством, проти його волі, під загрозою фізичної розправи, насильницьким шляхом примусили підписати раніше підготовлені документи. Зазначив, що ОСОБА_7. та ОСОБА_8, щоб приховати свої злочинні дії, доставили позивача до лікарні та 13 червня 2005 року о           23.00 год. лікар безпідставно та незаконно видав медичний висновок, який не відповідав ані фізичному, ані моральному стану. Фактичні тілесні ушкодження, нанесені в процесі незаконного обмеження волі, підтвердженні проведеною судово-медичною експертизою від 14 червня 2005 року о 14.00 год. ОСОБА_2 вказував, що неправомірними діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 2 400 000 грн.
На підставі викладеного ОСОБА_2, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 2 400 000 грн.
У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що він є батьком ОСОБА_2, який є потерпілим у кримінальній справі, розгляд якої тривав протягом восьми років. Вказував, що відповідачі є співробітниками правоохоронних органів, які зобов'язані захищати законність, честь та гідність громадян, а не наносити фізичні та моральні страждання, принижувати їх честь та гідність для задоволення своїх корисливих цілей. Вказував, що неправомірними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 640 000 грн.
На підставі викладеного ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 640 000 грн.
У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що вона є матір'ю ОСОБА_2, який є потерпілим у кримінальній справі, розгляд якої тривав протягом восьми років. Вказувала, що відповідачі є співробітниками правоохоронних органів, які зобов'язані захищати законність, честь та гідність громадян, а не наносити фізичні та моральні страждання, принижувати їх честь та гідність для задоволення своїх корисливих цілей. Вказувала, що неправомірними діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 640 000 грн.
На підставі викладеного ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7,         ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 640 000 грн.
У липні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до   ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява ОСОБА_5 мотивована тим, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2, який є потерпілим у кримінальній справі, розгляд якої тривав протягом восьми років. Зазначила, що в період розгляду цієї кримінальної справи, у неї виявлена злоякісна пухлина щитовидної залози, яка б і не з'явилася, якщо б не було стресових ситуацій, на цей час їй зробили операцію та вона є інвалідом третьої групи. Вказувала, що неправомірними діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 300 000 грн.
На підставі викладеного ОСОБА_5, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7,         ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 грудня        2015 року вказані позови об'єднано в одне провадження.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 серпня          2016 року (в складі судді Колодяжної І. М.) позовні вимоги             ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі             200 000 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7,             ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі          100 000 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7,             ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі             100 000 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7,                ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі              50 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачам завдано моральної шкоди. Так,                  ОСОБА_2 внаслідок кримінального правопорушення було завдано тілесні ушкодження. Під час розгляду кримінальної справи з 2005 року по 2016 рік ОСОБА_5 та ОСОБА_3 стали інвалідами третьої групи. Визначаючи розмір завданої позивачам моральної шкоди, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру стягнутої суми в рахунок відшкодування моральної шкоди. Розмір стягнутої суми у рахунок відшкодування моральної шкоди солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 зменшено з 200 000 грн                        до 15 000 грн. Розмір стягнутої суми у рахунок відшкодування моральної шкоди солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 зменшено з 100 000 грн до 5 000 грн. Розмір стягнутої суми в рахунок відшкодування моральної шкоди солідарно з            ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 зменшено з 100 000 грн до 5 000 грн. Розмір стягнутої суми у рахунок відшкодування моральної шкоди солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 зменшено з 50 000 грн до 5 000 грн. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами, що саме протиправні дії відповідачів стали наслідком хвороби ОСОБА_2, а також того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 стали інвалідами третьої групи, тобто відсутній один із складових елементів для відшкодування моральної шкоди - причинний зв'язок.
У касаційній скарзі, яка подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у лютому 2017 року,           ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд вийшов за межі апеляційної скарги, оскільки таку скаргу подав лише ОСОБА_8 та просив зменшити суму стягнутої моральної шкоди лише щодо нього, у решті рішення суду першої інстанції не оскаржувалося. Апеляційним судом залишено поза увагою, що внаслідок неправомірних дій відповідачів ОСОБА_2 зламано ніс та вибито зуби, а ОСОБА_3 та ОСОБА_5 стали інвалідами третьої групи. Також судом апеляційної інстанції залишено поза увагою той факт, що кримінальне провадження тривало понад десять років, внаслідок чого були порушені нормальні життєві зв'язки, стосунки з оточуючими людьми. Зібраними по справі доказами підтверджено факт заподіяння позивачам моральних страждань та обставин за яких вони заподіяні.
У лютому 2017 року ОСОБА_8 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. В касаційній скарзі не вказано який саме розмір моральної шкоди завдано позивачам. Той факт, що кримінальна справа розглядалася понад десять років не може бути підставою для збільшення розміру моральної шкоди. 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Суди встановили, що вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2014 року, який ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року змінено, відповідачів визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 127, частиною другою статті 365, частиною другою статті 368 КК України, та звільнено від покарання на підставі пункту 4 частини першої статті 49, частини п'ятої статті 74 КК України.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 31 березня 2016 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року залишено без змін. Судові рішення набрали законної сили.
Встановлено, що під час протиправних дій ОСОБА_6, ОСОБА_7., ОСОБА_8 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які визнані потерпілими, спричинено моральну шкоду.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 24 червня 2005 року в ОСОБА_2 встановлені перелом носа, синці на лиці, синці та ссадини в області шиї, синці на вушних раковинах, ссадина на лівому передпліччі. Указані тілесні ушкодження утворилися внаслідок травматичного впливу тупим предметом.
Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи                          від 09 серпня 2005 року, яка проведена у кримінальному провадженні, ОСОБА_2 спричинено тілесні ушкодження, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазнали душевних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою щодо сина та брата.
Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня            2014 року та ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року, які мають преюдиційне значення для вирішення цієї справи встановлено, що злочинні дії ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 спричинили істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_2, що полягає у незаконному застосуванні щодо останнього насильства як фізичного, так і психічного, застосування мук і дій, що принижують його особисту гідність, застосування зброї, заподіяння тілесних ушкоджень, незаконному заволодінні його грошовими коштами та документами, незаконному позбавленні волі, порушення наданих йому законодавством прав, свобод та інтересів як громадянина України.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку з посяганням на її права та інтереси.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року        № 4, на осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статей 174, 451 ЦК України покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.
Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов'язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов'язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).
Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб'єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об'єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що неправомірними діями відповідачів позивачам завдано моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у порушенні їхніх нормальних життєвих зв'язків, що потягло за собою додаткові зусилля для їх відновлення.
Апеляційний суд зазначив про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та заподіяною шкодою, але стягнув моральну   шкоду з відповідачів на користь позивачів, що суперечить нормам матеріального права та роз'ясненням, викладеним у пункті 5                 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Відповідачами не доведено, що моральна шкода заподіяна позивачу не з їх вини.
Отже, апеляційний суд всупереч нормам процесуального права помилково залишив поза увагою встановлені судом першої інстанції обставини, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, а тому помилково змінив рішення місцевого суду.
При розгляді цієї справи про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції встановив і всебічно з'ясував причини й умови, що призвели до порушення прав позивачів та заподіяння їм моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачів, місцевий суд обґрунтовано враховував обставини справи, завдані ОСОБА_2 фізичні страждання, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 стали інвалідами третьої групи внаслідок дій відповідачів, причино-наслідковий зв'язок між неправомірною поведінкою відповідачів та завданою позивачам шкодою, а також правильно виходив з принципів розумності, виваженості та справедливості, які полягають у тому, що винна особа повинна очікувати настання для неї несприятливих наслідків, які, зокрема, виражаються у відшкодуванні у достатньо значному розмірі моральної шкоди.
Апеляційний суд переоцінив наявні у справі докази, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування висновків суду першої інстанції щодо розміру завданої позивачам моральної шкоди з урахуванням фактичних обставин справи, зокрема неправомірних дій відповідачів, внаслідок яких  ОСОБА_2 зазнав фізичних страждань (незаконне застосування щодо останнього насильства як фізичного, так і психічного, застосування мук і дій, що принижують його особисту гідність, застосування зброї, заподіяння тілесних ушкоджень, незаконному заволодінні його грошовими коштами та документами, незаконному позбавленні волі), а ОСОБА_5 та ОСОБА_3 стали інвалідами третьої групи.
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому касаційну скаргу необхідно задовольнити, вказане рішення місцевого суду - залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.
Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.
Рішення апеляційного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року скасувати, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від                                30 серпня 2016 року залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                В. С. Висоцька
Судді                                                                                                              А. О. Лесько
                                                                                                                        В. В. Пророк
І. М. Фаловська
С. П. Штелик