Постанова
Іменем України 
         31 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 522/1020/16-ц
 
провадження № 61-7134св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач),  Журавель В. І.,         Крата В. І., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_4, 
представник позивача - адвокат ОСОБА_5,
відповідачі: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державна казначейська служба України, прокуратура Одеської області,
  
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня          2017 року у складі судді Погрібного С. О. та на постанову апеляційного суду  Одеської області від 21 грудня 2017 року у складі суддів: Гірняк Л. А., Цюри Т. В., Сегеди С. М.,
                                                    ВСТАНОВИВ :
         
У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся  до  суду  з  позовом  до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області про відшкодування майнової та моральної шкоди.       
 
В обґрунтування своїх вимог позивач  зазначав, що у 2009 році відносно нього та інших осіб прокуратурою Кілійського району Одеської області були порушені кримінальні справи за ознаками злочинів, передбачених  частиною першої статті 371, частиною другою статті 162, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною другою статті 386 та статтею 365 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Вироком Ізмаїлького міськрайонного суду Одеської області від 01 квітня 2010 року його засуджено до 3-х років 6 місяців позбавлення волі з випробувальним терміном на 1 рік 6 місяців, з позбавленням права займати посади в системі органів МВС терміном на 2 роки та звільнено       з-під варти з залу суду. Ухвалою апеляційного суду Одеської області           від 29 червня 2010 року вказаний вирок скасовано, справу направлено на додаткове розслідування прокурору Кілійського району Одеської області. Постановою слідчого прокуратури Одеської області від 28 грудня           2015 року закрито кримінальне провадження в зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
 
Враховуючи викладені обставини та посилаючись на незаконність  перебування його під слідством 6 років та 6 місяців, з них 8 місяців та       22 дні утримання під вартою, притягнення його до кримінальної відповідальності, позивач просив стягнути на його користь                236 517 грн у відшкодування  майнової шкоди та 800 000 грн моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня          2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача 230 400 грн у відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позовних вимог відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивачу внаслідок незаконного затримання, застосування запобіжного заходу, притягнення до кримінальної відповідальності та засудження  завдана шкода, то наявні передбачені законом підстави для відшкодування  йому  моральної шкоди.  
 
Постановою апеляційного суду  Одеської області від 21 грудня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2017 року залишено без змін.  
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.  
 
У лютому 2018 року прокуратура Одеської області та Державна казначейська служба України звернулися до Верховного Суду із касаційними  скаргами на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2017 року та на постанову апеляційного суду  Одеської області від 21 грудня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Державна казначейська служба України, посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваних судових рішень, оскільки вони ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог        ОСОБА_4 Прокуратура Одеської області, посилаючись на порушення судами норм матеріального права при ухваленні судових рішень про стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі 230 400 грн, просить зменшити суму відшкодування.  
 
Ухвалами Верховного Суду від 02 березня та від 07 березня 2018 року  за касаційними скаргами прокуратури Одеської області та Державної казначейської служби України відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано з Приморського районного суду м. Одеси  зазначену справу та зупинено виконання рішення Приморського районного суду        м. Одеси від 03 березня 2017 року та постанови апеляційного суду  Одеської області від 21 грудня 2017 року.
 
15 березня 2018 року зазначена справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
03 квітня 2018 року від ОСОБА_4 до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшов відзив на касаційні скарги Державної казначейської служби України та прокуратури Одеської області на рішення   Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2017 року та на постанову апеляційного суду  Одеської області від 21 грудня 2017 року, який мотивований тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, касаційні скарги є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають.
 
Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Предметом оскарження є рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому не переглядається в касаційному порядку.
Суди встановили, що у 2009 році відносно ОСОБА_4 прокуратура Кілійського району Одеської області порушила кримінальні справи за ознаками вчинення посадових злочинів, передбачених частиною першою статті 371, частиною другою статті 162, частиною першою статті 366, частиною першою статті 365, частиною другою статті  365 та статтю 386  КК України.
Вироком Ізмаїльського міськрайанного суду Одеської області                    від 01 квітня 2010 року ОСОБА_4  засуджений  до 3-х років 6 місяців позбавлення волі з випробувальним терміном на 1 рік 6 місяців, з позбавленням права займати посади в системі органів МВС терміном на   2 роки, звільнений з-під варти у залі суду.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2010 року зазначений вирок скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд у той же суд іншим суддею.
Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від        31 березня 2014 року кримінальна справа направлена на додаткове розслідування прокурору Кілійського району Одеської області.
06 травня 2015 року кримінальна справа відносно ОСОБА_4 внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань за №42015160310000006 та прийнята до провадження Першим слідчим відділом СУ прокуратури Одеської області.
28 грудня 2015 року постановою слідчого СУ прокуратури Одеської області на підставі пункту 2 частини першої статті  110 та статті 284 КПК України кримінальне провадження №42015160310000006 закрито в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.
Постановою старшого слідчого прокуратури Одеської області                   від  30 серпня 2016 року  на підставі статті 110, пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України повторно закрито кримінальне провадження №42015160310000006 у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4  складу кримінального правопорушення, що відновлювалось після звернення позивача до суду з питання відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 16  ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до пункту п'ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»Ю відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Відповідно до статті 8 Закону України від 21 грудня 2016 року «Про Державний бюджет України на 2017 рік»  з 01 січня 2017 року мінімальна заробітна плата становить 3200 грн.
Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що внаслідок незаконного затримання, застосування запобіжного заходу, притягнення до кримінальної відповідальності та засудження позивачу заподіяно моральну шкоду, дійшли обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення його позовних вимог.    
При визначені розміру морального відшкодування суди відповідно до положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» правомірно виходили із визначеного розміру мінімальної заробітної плати, що встановлений на час розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством та судом.
   Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки зводяться  до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права, що виходить за межі компетенції касаційного суду і не спростовує висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Інші доводи касаційних скарг не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.
Ураховуючи те, що ухвалою  Верховного Суду від 02 березня 2018 року  зупинено виконання рішення до закінчення касаційного провадження у справі, тому виконання рішення  Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2017 року та постанови апеляційного суду  Одеської області від 21 грудня 2017 рокуна підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду      
                                                    ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційні скарги прокуратури Одеської області та Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2017 року та постанову апеляційного суду  Одеської області від 21 грудня 2017 року   залишити без змін. 
 
Поновити виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси        від 03 березня 2017 року та постанови апеляційного суду  Одеської області від 21 грудня 2017 року .  
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  
                                                                                
Судді:                                                                                                  Н. О. Антоненко  
 
                                                                                                          В.  І.  Журавель
 
                                                                                                           В.  І.  Крат