ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року 
м. Київ

Справа №  908/4820/15 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я. 

учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго",
відповідач - Запорізьке державне підприємство "Радіоприлад",
Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області
розглянув у письмовому проваджені касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області
на постанову Донецького апеляційного господарського суду 
від 17.01.2018
у складі колегії суддів: Будко Н.В. (головуючий), Геза Т.Д., Сгара Е.В.,
та на ухвалу Господарського суду Запорізької області 
від 24.11.2017 
у складі судді Проскурякова К.В.
про розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"
на дії органу державної виконавчої служби
у справі №908/4820/15
за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"
про стягнення 8 210 745, 95 грн. 

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ
1. 01.02.2018 через Донецький апеляційний господарський суд Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою (з урахуванням уточнення предмета касаційного оскарження) на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.01.2018 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.11.2017 у справі №908/4820/15 в порядку в порядку статей 286, 287, 289 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017.
2. 15.02.2018 матеріали оскарження зі справи №908/4820/15 Господарського суду Запорізької області разом з касаційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надіслано Донецьким апеляційний господарським судом до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
3. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №908/4820/15 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2018.
4. На виконання ухвали Верховного Суду від 26.03.2018 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області поштовим відправленням 05.04.2018 подано до суду касаційної інстанції платіжне доручення №797 від 09.02.2018 про сплату судового збору в розмірі 3 524 грн. та уточнено предмет касаційного оскарження.
5. Ухвалою від 04.05.2018 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та ухвалив здійснити перегляд постанови Донецького апеляційного господарського суду від 17.01.2018 та ухвали Господарського суду Запорізької області від 24.11.2017 у справі №908/4820/15 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
6. Відзиву на касаційну скаргу від учасників справи не надходило.
7. На розгляд касаційного суду винесено проблему застосування пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог та судових рішень на стадії розгляду справи по суті
8. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.10.2015 у справі №908/4820/15 в частині позовних вимог про стягнення з Запорізького державного підприємства "Радіоприлад" 230 461, 78 грн. провадження у справі припинено, в іншій частині позовні вимоги ВАТ "Запоріжжяобленерго" задоволено, стягнено із Запорізького державного підприємства "Радіоприлад" на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" заборгованість за спожиту активну електричну енергію в розмірі 6 264 109, 50 грн. та заборгованість за перевищення договірної величини споживання електричної енергії в розмірі 26 436, 83 грн., розстрочено виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 30.10.2015 у справі №908/4820/15 в частині стягнення 6 290 546, 33 грн. на один рік шляхом сплати рівними частинами щомісячно в розмірі 524 212, 19 грн., починаючи з грудня 2015 року по жовтень 2016 року включно та у листопаді 2016 року в розмірі 524 212, 24 грн., стягнено із Запорізького державного підприємства "Радіоприлад" на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" заборгованість з перетікання реактивної електроенергії в розмірі 9 814, 10 грн., 3% річних в розмірі 113 681, 19 грн., інфляційних втрат в розмірі 1 566 242 грн., розстрочено виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 30.10.2015 у справі №908/4820/15 в частині стягнення 1 762 817, 84 грн. на один рік шляхом сплати рівними частинами щомісячно на суму 146 901, 49 грн., починаючи з грудня 2015 року по жовтень 2016 року включно та у листопаді 2016 року в розмірі 146 901, 45 грн.
9. На виконання зазначеного судового рішення Господарським судом Запорізької області видано накази №908/4820/15 від 16.11.2015.
10. 26.02.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на підставі наказу Господарського суду Запорізької області №908/4820/15 від 16.11.2015 відкрито виконавче провадження із стягнення з ЗДП "Радіоприлад" на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" заборгованості за спожиту активну електричну енергію в розмірі 6 264 109, 50 грн. та заборгованості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії в розмірі 26 436, 83 грн., розстрочення виконання рішення господарського суду Запорізької області від 30.10.2015 у справі №908/4820/15 в частині стягнення 6 290 546, 33 грн. на один рік шляхом сплати рівними частинами щомісячно на суму 524 212, 19 грн., починаючи з грудня 2015 року по жовтень 2016 року включно та у листопаді 2016 року в розмірі 524 212, 24 грн., згідно з якою боржнику надано строк для добровільного виконання до 03.03.2016.
11. 17.08.2017 державний виконавець звернувся до стягувача - ПАТ "Запоріжжяобленерго" з вимогою за вих. №16523-7-03.4 в порядку статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", якою зобов'язав стягувача вжити невідкладних заходів щодо звернення до Господарського суду Запорізької області з відповідною заявою з метою скасування встановлених ухвалами Господарського суду Запорізької області від 26.10.2009 та від 05.04.2011 у справі №26/48/09 заборон органам державної виконавчої служби накладати арешт будь-яким способом на грошові кошти боржника.
12. 30.08.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №50771606 на підставі пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Короткий зміст скарги на дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби
13. 14.09.2017 на адресу Господарського суду Запорізької області надійшла скарга за вих. №008-32/14491 від 13.09.2017 ПАТ "Запоріжжяобленерго" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у справі №908/4820/15, в якій стягувач просив визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо прийняття постанови від 30.08.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу та просив визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.08.2017, прийняту у виконавчому провадженні ВП №50771606 щодо виконання наказу Господарського суду Запорізької області у справі №908/4820/15 про стягнення заборгованості із ЗДП "Радіоприлад" на користь ПАТ "Запоріжжяобленерго".
13.1. В обґрунтування скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області позивач зазначав, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з відсутністю інформації щодо виконання вимоги від 17.08.2017, якою зобов'язано стягувача звернутись до господарського суду із заявами про скасування встановлених ухвалами суду від 26.10.2009 та від 05.04.2011 у справі №26/48/09 заборон, не ґрунтується на жодній нормі Закону України "Про виконавче провадження" та не може бути перешкодою у проведенні виконавчих дій.
Короткий зміст ухвали першої інстанції
14. 24.11.2017 ухвалою Господарського суду Запорізької області визнано правомірними доводи скарги ПАТ "Запоріжжяобленерго" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, скаргу задоволено, визнано неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №50321965 від 30.08.2017, щодо прийняття постанови від 30.08.2017 про повернення виконавчого документа стягувану ВП №50321965, визнано недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.08.2017, видану у виконавчому провадженні ВП №50321965.
14.1. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
- в оскаржуваній постанові зазначається, що вимогою державного виконавця від 17.08.2017 стягувача зобов'язано звернутись до господарського суду із заявами про скасування ухвал суду від 26.10.2009 та від 05.04.2011 у справі №26/48/09. На обґрунтування прийняття постанови про повернення виконавчого документа державний виконавець посилається на відсутність інформації щодо виконання вимоги, що, на думку державного виконавця, є перешкоджанням проведення виконавчих дій стягувачем;
- норми Закону України "Про виконавче провадження" не передбачають обов'язку стягувача звертатися до суду з певними вимогами, про які зазначає державний виконавець в своїй вимозі;
- звернення до суду з відповідними заявами, про які зазначено в оскаржуваній постанові державного виконавця від 30.08.2017, є правом, а не обов'язком стягувача і не може бути перешкодою у проведенні виконавчих дій, а тому не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу;
- судом враховано, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.04.2011, поряд з іншим, заборонено органам державної виконавчої служби звертати стягнення на основні фонди та оборотні засоби ЗДП "Радіоприлад", що обліковуються на його балансі та задіяні безпосередньо у виробничому та технологічному процесі виробництва;
- правових підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №50321965 від 30.08.2017 щодо примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області щодо примусового виконання наказу №908/4820/15 від 16.11.2015 судом не вбачається. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
15. Постановою від 17.01.2018 Донецький апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області залишив без задоволення, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.11.2017 у справі №908/4820/15 залишив без змін.
15.1. Апеляційний суд погодився із встановленням обставин відсутності правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки з-поміж обов'язків стягувача, які визначені Законом України "Про виконавче провадження", не передбачено такого обов'язку, якого вимагає від стягувача державний виконавець - звернення до суду з відповідною заявою, адже це є правом, а не обов'язком стягувача і не може бути перешкодою у проведенні виконавчих дій.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ
Доводи скаржника (орган ДВС)
16. Скаржник з посиланням на статті 1, 18, 19, 37, Закону України "Про виконавче провадження" доводив, що судами не надано оцінки обставинам справи в їх сукупності, а також не враховано, що не внаслідок невиконання або відмови від виконання вимоги державного виконавця прийнято спірну постанову, а внаслідок відсутності з боку стягувача інформації щодо розгляду вимоги станом на 30.08.2017, що стало перешкодою у проведенні виконавчих дій. Отже, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є наслідком ігнорування вимог державного виконавця з боку стягувача і відповідає вимогам чинного законодавства. 
Доводи інших учасників справи
17. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 
18. Конституція України
Пункт 9 частини 2 статті 129 - основними засадами судочинства, зокрема, є обов'язковість судового рішення.
Стаття 129-1 - суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
19. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 
Стаття 6 - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
20. Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII
Стаття 1 - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Частина 1 статті 6 - державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Частина 2 стаття 13 - судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.
Частина 1 статті 18 - виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частина 1 статті 19 - сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Право вибору пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Пункт 4 частини 1 статті 37 - виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції 
21. З огляду на те, що відповідно до статті 300 ГПК України в редакції з 15.12.2017, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Верховного Суду зазначає про неприйнятність доводів скаржника про неналежну оцінку судами встановлених фактичних обставин визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документа, разом з тим, Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами норм процесуального права - пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". 
А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права
22. У Рішенні у справі "Янголенко проти України", no. 14077/05 від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес. 
Отже, Суд розглядає касаційну скаргу на судові рішення, прийняті за наслідком розгляду скарги на дії судового виконавця, як складову частину загального судового провадження із застосуванням до нього основних завдань та засад господарського судочинства, визначених статтею 2 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017. 
23. У рішенні у справі "Савіцький проти України", no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню. 
24. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" зазначено, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права. 
25. Встановивши обставини повернення виконавчого документа стягувачу від 30.08.2017 за ВП №50771606 на підставі пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", яке обґрунтовано відсутністю інформації щодо виконання вимоги від 17.08.2017, якою зобов'язано стягувача звернутись до господарського суду із заявами про скасування встановлених ухвалами Господарського суду Запорізької області від 26.10.2009 та 05.04.2011 у справі №26/48/09 заборон органам державної виконавчої служби накладати арешт будь-яким способом на грошові кошти боржника, суди дійшли правильного висновку, що норми Закону України "Про виконавче провадження" не передбачають обов'язку стягувача на вимогу судового виконавця звертатися до суду з певними вимогами. 
Отже діючи у такий спосіб, судовий виконавець вийшов за межі наданої йому компетенції, тому наслідки невиконання стягувачем таких вимог судового виконавця не можуть бути підставою повернення виконавчого документа відповідно до пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".
26. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" чітко визначено, які саме права та обов'язки мають сторони та інші учасники виконавчого провадження. Норми зазначеного Закону не передбачають обов'язку стягувача звертатися до суду з певними позовними вимогами, про які зазначає державний виконавець в своїй вимозі.
27. Суд погоджується з правильністю висновків судів першої та апеляційної інстанцій про те, що до обов'язків стягувача, які визначені Законом України "Про виконавче провадження", не належить вчинення на вимогу судового виконавця дій із звернення до суду з певними заявами. Звернення до суду є правом, а не обов'язком стягувача і не може бути перешкодою у проведенні виконавчих дій.
28. Задовольняючи скаргу на дії державного виконавця, судами враховано, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.06.2016 у справі №26/48/09, яка постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2017 залишена без змін, у задоволенні клопотання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області про скасування заходів забезпечення позову, а саме скасування заборони органам державної виконавчої служби звертати стягнення на основні фонди та оборотні засоби ЗДП "Радіоприлад", що обліковуються на балансі державного підприємства-боржника та задіяні безпосередньо у виробничому та технологічному процесі виробництва, вжитих ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.04.2011 у справі №26/48/09 відмовлено, з огляду на те, що скасування заборони на звернення стягнення у виконавчому провадженні на основні фонди та оборотні засоби боржника, які безпосередньо задіяні у виробничому та технологічному процесі виробництва, може мати наслідком перешкоджання веденню господарської діяльності боржника на стадії розпорядження майном, зокрема, виготовленню продукції оборонно-стратегічного призначення для забезпечення потреб армії на виконання державного замовлення, а також ускладнить в цілому проведення боржником погашення як поточної, так і конкурсної заборгованості перед кредиторами.
29. Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов'язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судами обставин даної справи та обґрунтування судових рішень, Суд погоджується з виконанням судами обов'язку щодо обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.
А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги 
30. Доводи скаржника, зазначені в пункті 16 даної постанови, Суд вважає необґрунтованими, оскільки орган державної виконавчої служби не спростував наявності об'єктивних обставин, встановлених судами, про звернення до стягувача з неправомірною вимогою, а тому відсутність відповіді стягувача на неправомірне звернення не може бути перешкодою до вчинення виконавчих дій та підставою для повернення виконавчого документа. Доводи скаржника також спростовуються висновками касаційного суду згідно з пунктами 22-29 мотивувальної частини даної постанови.
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
31. На підставі викладеного Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги органу державної виконавчої служби та залишення без змін постанови Донецького апеляційного господарського суду від 17.01.2018 та ухвали Господарського суду Запорізької області від 24.11.2017.
В. Судові витрати 
32. У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд слід залишити за скаржником.
На підставі викладеного та керуючись статтями 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області залишити без задоволення.
2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.01.2018 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.11.2017 у справі №908/4820/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Л.Й. Катеринчук
Судді                                                                                                В.Г. Пєсков 
                                                                                                                 В.Я. Погребняк