Постанова
Іменем України                              
05 вересня 2018 року 
м. Київ
справа № 520/12694/15-ц
провадження № 61-25304св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_4,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє представник ОСОБА_5, на рішення Київського районного суду м. Одеси               від 02 грудня 2016 року у складі судді Куриленко О. М., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Артеменка А. І., Черевка П. М.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до                 ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 від спільного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4, 15 грудня 1999 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. ОСОБА_4 є курсантом денного відділення III курсу Державного вищого навчального закладу «Одеське морехідне училище рибної промисловості ім. Олексія Соляника»              1-го рівня акредитації. У зв'язку з навчанням ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги. Угода про добровільну сплату аліментів на повнолітнього сина між батьками відсутня.
На підставі викладеного ОСОБА_2 з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_3 на користь повнолітнього сина ОСОБА_6, який продовжує навчання, аліменти на його утримування  у розмірі ? частини доходу щомісяця але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи  з ІНФОРМАЦІЯ_3 і до закінчення сином навчання, тобто до 09 вересня 2020 року.
Справа судами розглядалася неодноразово. 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, на період навчання в Державному вищому навчальному закладі «Одеське морехідне училище рибної промисловості імені Олексія Соляника» І-го рівня акредитації починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3 до                   07 липня 2016 року включно.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щооскільки повнолітній син у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, перебуває на утриманні матері та не працює, тому виходячи з критеріїв розумності та справедливості, обов'язку матеріально утримувати дитину у обох батьків, є підстави для стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, який продовжує навчання.
Ухвалою Одеської області від 16 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідач, як батько повнолітнього сина з урахуванням інтересів дитини зобов'язаний надавити матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, якувідповідач має можливість надавати, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) з  урахуванням частини першої статті 199 СК України.
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, в інтересах якого діє представник ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої й апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів ухвалені при невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального права. ОСОБА_2 не надала будь-які належні та допустимі докази, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Крім того, відповідач на даний час перебуває у шлюбі, повністю утримує жінку, оскільки вона не працює та на повному його утриманні знаходиться її неповнолітня донька - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.  Відповідач сплачує кошти за оренду житла у розмірі  4 000 грн. Наведені обставини в сукупності свідчать, що він не може утримувати свого сина ОСОБА_4 до закінчення ним навчання.
14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження                              в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Суди встановили, що від спільного шлюбу сторони мають сина                              ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
15 грудня 1999 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.
Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 за рішенням суду примусово стягувалися аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі                      ? частини з усіх видів заробітку.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 виповнилося 18 років.
ОСОБА_2 проживає та зареєстрована разом із сином ОСОБА_4, який знаходиться на її утриманні.
ОСОБА_4 є курсантом денного відділення III курсу Державного вищого навчального закладу «Одеське морехідне училище рибної промисловості         ім. Олексія Соляника» 1-го рівня акредитації. Початок навчання -                               01 вересня 2012 року, закінчення - 07 липня 2016 року, що підтверджується довідкою вказаного навчального закладу від 09 липня 2015 року.
Установлено, що позивач - мати ОСОБА_4 не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сім'ї.
Відповідач є працездатною особою, ОСОБА_3 працює в Генеральному штабі Збройних Сил України, сума його доходу за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року за винятком аліментів, податків, страхових внесків та військового збору, становила 41 678, 11 грн, та на його утриманні перебуває неповнолітня дитина його дружини від попереднього шлюбу.
За правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;                                 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
СК України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Пред'являючи позов, ОСОБА_2 зазначала, що їх повнолітній син     ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати у зв'язку із навчанням.
На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами,                              з урахуванням встановлених обставин, місцевий суд, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що повнолітній син відповідача, який навчається у вищому навчальному закладі, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, потребує матеріальної допомоги, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, оскільки обов'язок з утримання дитини покладається на обох батьків і відповідач має можливість надавати таку допомогу.
Визначений розмір аліментів у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходів) відповідача щомісяця, є обґрунтованим, достатнім і таким, що відповідає потребам сина. При цьому суди врахували, що відповідач є чоловіком працездатного віку, отримує стабільний заробіток, та факт перебування на його утриманні неповнолітньої дитини його дружини від попереднього шлюбу. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об'єктивних обставин, які унеможливлюють надання батьком матеріальної допомоги дитині у визначеному розмірі щомісяця.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_3, в інтересах якого діє представник ОСОБА_5, про те, що суди не врахували його доводи щодо відсутності у нього можливості надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу, не дають підстав для скасування оскаржуваних рішень суду, оскільки зводяться до переоцінки доказів, такі доводи були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій і не знайшли свого підтвердження.
Доводи касаційної скарги про те, що повнолітній  син ОСОБА_4 повинен  особисто звертатись до суду із цим позовом, не заслуговують на увагу, оскільки право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має не лише син, який продовжує навчатися, а також мати, з якою він проживає. (частина третя статті 199 СК України).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє представник ОСОБА_5, залишити без задоволення. 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    В. С. Висоцька
Судді                                                                                                  А. О. Лесько 
В. В. Пророк
І. М. Фаловська 
С. П. Штелик