ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/1814/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі - Організація)
на рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2018
(суддя Балац С.В.) та
постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018  
(головуючий - суддя Пантелієнко В.О., судді: Доманська М.Д. і Верховець А.А.)
у справі № 910/1814/17
за позовом Організації в інтересах  BROADCAST MUSIC, INC 
до товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіоорганізація "Мульті Медіа Сервіс" (далі - Телерадіоорганізація)
про стягнення 192     000 грн., 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - компанія  VIA Film (UK) LIMITED (UK) LIMITED (далі - Компанія),

ВСТАНОВИВ:
Організація в інтересах  BROADCAST MUSIC, INC  звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Телерадіоорганізації про стягнення 192 000 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав позивача. 
Позовні вимоги мотивовано неправомірним (без надання відповідного дозволу) використанням Телерадіоорганізацією в ефірі телеканалу "К1" шляхом публічного сповіщення музичних творів: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням господарського суду міста Києва від 04.04.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018, у позові відмовлено з мотивів його неведеності.  

У касаційній скарзі Організація, зазначаючи про неправильне застосуванням судами попередніх інстанцій статей 426, 440, 443, 1109  Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 8, 15, 17, 31-33, 45, 48-50, 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон), просить скасувати рішення та постанову попередніх судових інстанцій і направити справу на новий розгляд до господарського суду міста Києва. 
У відзиві на касаційну скаргу Телерадіоорганізація зазначає, що рішення  господарського суду міста Києва від 04.04.2018 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018  є законними і обґрунтованими, такими, що прийняті у відповідності до норм матеріального і процесуального права, при повному з'ясуванні всіх обставин справи, просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 
Від інших учасників справи відзиви на касаційні скарги не надходили.

Розгляд касаційної скарги Організації здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини четвертої статті 301 та пункту 4 частини четвертої статті 247 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судами  попередніх інстанцій з'ясовано та зазначено таке. 
Організація є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України свідоцтвом про облік організацій колективного управління від 22.08.2003 № 3/2003.
31.12.2004 BROADCAST MUSIC, INC та Організацією укладено договір про взаємне представництво інтересів (далі - Договір від 31.12.2004), за умовами якого:
- слово "термін" означає період, що починається з 31.12.2004 та закінчується 31.12.2007, причому даний період дії Договору від 31.12.2004 буде продовжуватися із року в рік автоматично, якщо він не буде розірваний іншою стороною рекомендованим листом, листом-підтвердженням або іншим еквівалентним повідомленням не пізніше ніж за шість місяців до закінчення кожного періоду (підпункт "а" пункту 1 Договору від 31.12.2004);
- за Договором від 31.12.2004 Організація є єдиним представником інтересів позивача на території України протягом терміну Договору від 31.12.2004 (підпункт "б" пункту 1 Договору від 31.12.2004);
- сторони встановлюють, що Організація та її ліцензіати користуються всіма правами на твори позивача, властивими для звичайної передачі прав на виконання, і якими користуються ліцензіати Організації на музичні композиції на території України (підпункт "в" пункту 2 Договору від 31.12.2004);
- кожна сторона підтверджує та гарантує, що вона має повні права та повноваження укладати Договір від 31.12.2004 та передавати права, що в ньому містяться, і права, передані за Договором від 31.12.2004, не будуть мати у своїй правовій охороні перешкод та претензій (пункт 7 Договору від 31.12.2004);
- кожна сторона погоджується захищати, відшкодовувати збитки та оберігати та всіляко сприяти іншій стороні та її ліцензіатам від завдання будь-яких збитків (у тому числі, обґрунтованої оплати адвокатів), що можуть виникнути внаслідок позовних чи судових дій щодо охоронних документів, виданих згідно з Договором, цією стороною іншій, або у зв'язку з виконанням одного або більше творів зазначеної сторони на території іншої сторони.
На підтвердження повноважень Організації щодо колективного управління майновими правами суб'єктів авторського права позивачем подано виписки з системи ІРІ, щодо музичних творів "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2".
24.09.2016 представником Організації Лісовим О.Д. за період з 13 год. 46 хв. до 15 год. 45 хв. проведена фіксація публічного сповіщення творів, які використовувалися відповідачем, а саме:
- назва твору - "ІНФОРМАЦІЯ_1", виконавець - ОСОБА_9;
- назва твору - "ІНФОРМАЦІЯ_2", виконавець - ОСОБА_10.
Факт сповіщення Організація підтверджує даними моніторингу: записом використання музичних творів; фіксація здійснювалася з використанням відеокамери SONY HDR - AS 20 на карту пам'яті Transcend 4 GB № D 11538 8499.
Представником Організації Лісовим О.Д. та представниками громадськості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складено акт фіксації публічного сповіщення творів, в якому встановлено, що 24.09.2016 у період з 13 год. 46 хв. до 15 год. 45 хв. відповідачем в ефірі телеканалу "К1" здійснено публічне сповіщення музичних творів - назва твору - "ІНФОРМАЦІЯ_1", виконавець - ОСОБА_9 в часових мережах (0:36:14 - 0:036:19 запису); назва твору - "ІНФОРМАЦІЯ_2", виконавець - ОСОБА_10 в часовим мережах (0:51:06 - 0:51:1; 0:52:00 - 0:52:12; 0:52:56 - 0:53:06; 0:54:36 - 0:54:47; 0:57:16 - 0:57:28).
Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в позові, виходили з того, що позивачем не доведено наявності у нього майнових авторських прав на музичні твори, про які вказано в позові. Подані позивачем до суду виписки з системи ІРІ щодо музичних творів "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" не вказують на необхідний обсяг повноважень Організації щодо колективного управління майновими авторськими правами на оспорювані твори, в тому числі, і прав звертатися до суду за захистом прав суб'єкта авторського права, а також обсяг прав позивача на згадані твори.
Дослідивши поданий позивачем до суду відеозапис публічного сповіщення оспорюваних творів, а саме в періоди: (51:01-51:06), (51:55 - 52:06), (52:51 - 53:00), (54:29 - 54:41-42), (57:09 - 57:21), суди встановили, що із вказаних проміжків часу публічного сповіщення творів встановити факт сповіщення саме оспорюваних творів  неможливо.
У період часу з 13 год. 46 хв. до 15 год. 45 хв. у даний день на телеканалі транслювався аудіовізуальний твір "КВН 2010. Сочи", права на який відповідачем були придбані відповідно до укладеного з Компанією як правовласником ліцензійного договору від 01.09.2016 № 01-09/16-V, відповідно до пункту 6 якого правовласник гарантує, що володіє достатніми правами для укладення такої угоди, включаючи права інтелектуальної власності. У випадку пред'явлення третіми особами будь-яких вимог чи претензій по відношенню до прав, переданих телекомпанії по даній угоді, чи інших вимог та претензій по відношенню до переданих творів всю відповідальність по таким вимогам несе правовласник. Відповідач звільняється від відповідальності по таким вимогам та претензіям.
У матеріалах справи є лист Компанії, в якому повідомлено, що у програмі "КВН 2010. Сочи. Летний кубок" не використовувалися музичні твори під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2".
Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь Організації в інтересах BROADCAST MUSIC, INC (BMI) суми компенсації у зв'язку з порушенням майнових авторських прав.

Відповідно до статті 1 Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

За змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Згідно з частинами другою - третьою статті 17 Закону:
- якщо інше не передбачено у договорі про створення аудіовізуального твору, автори, які зробили внесок або зобов'язалися зробити внесок у створення аудіовізуального твору і передали майнові права організації, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи продюсеру аудіовізуального твору, не мають права заперечувати проти виконання цього твору, його відтворення, розповсюдження, публічного показу, публічної демонстрації, публічного сповіщення, а також субтитрування і дублювання його тексту, крім права на окреме публічне виконання музичних творів, включених до аудіовізуального твору. За оприлюднення і кожне публічне виконання, показ, демонстрацію чи сповіщення аудіовізуального твору, його здавання у майновий найм і (або) комерційний прокат його примірників за всіма авторами аудіовізуального твору зберігається право на справедливу винагороду, що розподіляється і виплачується організаціями колективного управління або іншим способом; 
- автори, твори яких увійшли як складова частина до аудіовізуального твору (як тих, що існували раніше, так і створених у процесі роботи над аудіовізуальним твором), зберігають авторське право кожний на свій твір і можуть самостійно використовувати його незалежно від аудіовізуального твору в цілому, якщо договором з організацією, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи з продюсером аудіовізуального твору не передбачено інше.

У свою чергу, використання твору без дозволу суб'єкта авторського права є порушенням авторського права, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону, за яке пунктом "г" частини другої статті 52 цього ж Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних  заробітних плат. 
Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оскаржувані судові рішення цим вимогам відповідають не повною мірою.

Суди попередніх інстанцій, зазначаючи, що Організацією не доведено належність майнових авторських прав на музичні твори  "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" та права на їх захист, не врахували, що згідно з приписами пункту "в" частини першої статті 49 Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до функцій організацій колективного управління належить збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського і (або) суміжних прав не лише суб'єктам авторського і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також й іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Водночас згідно з положеннями частини другої тієї ж статті суб'єкти авторського права, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

Отже, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які хоча й не перебувають в їх управлінні, але не вилучені з нього в установленому порядку, законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо).

Такий підхід водночас забезпечує дотримання прав суб'єктів авторського права - як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди - та дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

Організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. 

Суди попередніх інстанцій, зазначаючи, що Організацією не доведено наявності повноважень на пред'явлення позову в даній справі до суду, не врахували, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто судами попередніх інстанцій не було враховано презумпції правомірності такого правочину, як Договір від 31.12.2004, що укладений Організацією та  BROADCAST MUSIC, INC.

Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про те, що Організація не  довела наявності майнових авторських прав на спірні твори та право звернення до суду, є передчасним.

Крім того, судами попередніх інстанцій не було враховано, що за обставинами справи мав місце факт публічного сповіщення відповідачем цілісного аудіовізуального твору, до складової частини якого увійшли музичні твори, тому суди не мали правових підстав дійти висновку про необґрунтованість заявленого позову через те, що, здійснюючи публічне сповіщення телепередачі "КВН 2010. Сочи", відповідач діяв у відповідності з умовами ліцензійного договору від 01.09.2016 № 01-09/16-V.  

Суди попередніх інстанцій також не взяли до уваги, що відповідно до статті 9 Закону частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. 
При цьому суди першої та апеляційної інстанцій не встановили та не дослідили, чи отримала Компанія право на включення до аудіовізуального твору телепередачі "КВН 2010. Сочи" спірних музичних творів (яким чином, коли та на яких умовах).
Водночас якщо при вирішенні даного спору попередні судові інстанції дійдуть висновку про неналежне використання спірних музичних творів відповідачем, розмір компенсації має бути справедливий та обґрунтований.                                         
Отже, суди попередніх інстанцій припустилися порушення вимог частини першої статті 86 ГПК України щодо оцінки доказів судом на основі на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів та частини п'ятої статті 236 названого Кодексу стосовно ухвалення рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Касаційний господарський суд бере до уваги й те, що за положеннями статті 236 ГПК України  (у редакції, чинній на час розгляду касаційної скарги) законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Порушення попередніми судовими інстанціями відповідних норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення даної справи. 

Водночас суд касаційної інстанції згідно із статтею 300 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права і не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням викладеного та відповідно до статті 310 ГПК України рішення і постанова з даної справи підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду. У новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, перевірити зазначені в цій постанові доводи сторін та подані ними докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу державної організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018   у справі № 910/1814/17 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                      І. Булгакова

Суддя                                                                                                                      Б. Львов