ПОСТАНОВА
Іменем України

25 вересня 2018 року 
Київ
справа №809/2399/15
касаційне провадження №К/9901/19584/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Ханової Р.Ф., 
розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Білберрі» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.12.2015 (суддя Черепій П.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2016 (головуючий суддя Кузьмич С.М., судді: Гулид Р.М., Улицький В.З.) у справі № 809/2399/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білберрі» до Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Білберрі» у червні 2015 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.12.2014 №0001212200.
Івано-Франківського окружний адміністративний суд постановою від 03.12.2015 позовні вимоги залишив без задоволення.
Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19.04.2016 залишив постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.12.2015 без змін. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Білберрі» звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.12.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2016 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а саме: підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14, пункту 22.1 статті 22 Податкового кодексу України, пункту 6 частини першої статті 6, статті 173 Господарського кодексу України, частини другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи судами попередніх інстанцій).
Зокрема, зазначає, що судовими інстанціями неповно з'ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Переглядаючи оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.
Тисменицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Івано-Франківській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Білберрі» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за період з 31.05.2013 по 31.12.2013, з податку на додану вартість за період з 01.12.2013 по 30.09.2014, з податку з доходів фізичних осіб, законодавства при розрахунках з фізичними особами за період з 31.05.2013 по 30.09.2014 та валютного законодавства за період з 31.05.2013 по 30.09.2014. 
Перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2013 рік у сумі 86358грн.
Вчинення позивачем вищезазначених порушень податковий орган мотивував невключенням до складу доходу, що враховується при обчисленні об'єкта оподаткування, отриманих в 2013 році від ДП «Володимирівський лісгосп» Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства товарів (горіх грецький) в сумі 454514грн. як безповоротно наданих товарів у розумінні підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.
За результатами перевірки Тисменицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Івано-Франківській області складено акт від 03.12.2014 №2028/22-40/38712214 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.12.2014 №0001212200, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств, всього у сумі 107947грн., в тому числі за основним платежем - 86358грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 21589грн.
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Відповідно до положень підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до  статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:
доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;
інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у  статті 136  цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.
Враховуючи наведене, у разі збільшення активу підприємства на суму безоплатно отриманих оборотних активів, що зумовлює зростання його власного капіталу, підприємство зобов'язане віднести до складу інших доходів від безоплатного отримання оборотних активів (товарів).
Відповідно до абзацу «а» підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) безоплатно надані товари це товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів.
Таким чином, умовою для віднесення товарів до безоплатно отриманих платником є передача таких товарів, яка не передбачає грошову або іншу компенсацію.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що виконання договірних зобов'язань позивачем за господарськими операціями з ДП «Володимирівський лісгосп» Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства не підтверджується належними та допустимими доказами.
Так, між позивачем (користувач) і ДП «Володимирівський лісгосп» Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства укладено договори щодо догляду і користування насадженнями грецького горіха у полезахисних лісових смугах, розміщених на території Михайлівської сільської ради (договори від 11.06.2013 № 40, 42), Великоолександрівської сільської ради (договір від 11.06.2013 № 41) та Казанківської селищної ради (договір від 11.06.2013 № 43).
За змістом пунктів 2.1, 2.2 вказаних договорів користувач бере на себе обов'язки щодо догляду та користуванням горіхових насаджень з метою стимулювання їх плодоношення, поліпшення їх санітарного стану, недопущення самовільних рубок та самовільного збору горіхів, охорони від пожеж, та недопущення інших порушень лісового законодавства України, більш повного та якісного збирання вирощеного врожаю. Своєю чергою, за належне виконання умов договору користувач отримує у власність частину врожаю горіха грецького.
У підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано судам попередніх інстанцій докази щодо оприбуткування на склад горіху грецького згідно з відповідними актами.
Разом з тим, жодних доказів, які б підтверджували фактичне виконання позивачем зобов'язань щодо проведення заходів по стимулюванню плодоношення, вирубки сухих дерев небажаної державної порослі та чагарників, здійснення додаткових насаджень згідно зі схемами розміщення, утримання в належному стані, охорони від самовільних зрубів та інших порушень лісового законодавства тощо, як передбачено умовами договорів, позивач податковому органу та судам попередніх інстанцій не надавав.
Крім того, судами з'ясовано, що у відповідь на звернення податкового органу про витребування у позивача первинних документів щодо транспортування зібраного грецького горіха на склад, інформації про період збору продукції протягом 2013 року, а також осіб, залучених до таких робіт, позивач листом від 25.11.2014 № 28 повідомив, що участь у зборі горіхів брали директор підприємства ОСОБА_1, його друзі та родичі.
Утім, доказів фактичного збору горіхових плодів зазначеними особами податковому органу та судам не надавалось.
Згідно з письмовими поясненнями голови Михайлівської сільської ради ОСОБА_2, протягом 2013 - 2014 років врожайність горіхових насаджень у спірному періоді була дуже низькою, за такими насадженнями ніхто не доглядав і не користувався. Крім того, голова Казанківської сільської ради ОСОБА_3 в поясненнях вказав, що суб'єкт господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «Білберрі» йому не відомий.
Допитані під час судового розгляду в суді першої інстанції свідки ОСОБА_1 (директор позивача) та ОСОБА_4 (бухгалтер позивача) зазначили, що догляд дерев і обслуговування горіхових насаджень вони не здійснювали, а свідок ОСОБА_5 - головний лісничий ДП «Володимирівський ЛГ» вказав, що виконання зобов'язань за спірними договорами не контролювалося.
Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини за результатами оцінки доказів у сукупності, суди дійшли обґрунтованого висновку про отримання позивачем товарів (горіх грецький) без компенсації їх вартості, що у спірній ситуації полягало у виконанні зобов'язань щодо догляду за горіховими насадженнями, що не було підтверджено позивачем документально.
За таких обставин, суд касаційної інстанції погоджується з судами попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Білберрі» без задоволення, а оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Білберрі» залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.12.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2016 у справі № 809/2399/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду | | Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева Р.Ф. Ханова