ПОСТАНОВА
Іменем України

14 листопада 2018 року 
Київ
справа №826/6010/16
провадження №К/9901/5621/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/6010/16
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14  грудня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Беспалова О. О., суддів: Губської О. А., Сорочка Є. О.,
І. Суть спору
1. У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Міністерства закордонних справ України (далі - МЗС України), в якому просив: 
   1.1. визнати протиправною відмову МЗС України у відкликанні із відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_1 з метою подальшого виконання повноважень другого секретаря з консульських питань по посаді першого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Хорватія, про яку повідомлено листом від 19 березня 2016 року № 201/19-091-1105;
   1.2. зобов'язати МЗС України вчинити дії по відкликанню із відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_1 з метою подальшого виконання повноважень другого секретаря з консульських питань по посаді першого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Хорватія;
   1.3. визнати протиправним та скасувати наказ МЗС України № 2830-ос від 27 листопада 2014 року; 
   1.4. зобов'язати МЗС України провести розрахунок та здійснити виплату ОСОБА_1 відшкодування витрат в іноземній валюті, що виплачується працівникам закордонних дипломатичних установ України, які направлені у довгострокове закордонне відрядження, протягом відпустки ОСОБА_1 в Україні в розмірі 50 відсотків установлених норм відшкодування витрат в іноземній валюті на місяць разом з надбавками за відповідною посадою.
2. В обґрунтування позову зазначає, що, починаючи з 04 липня 2007 року, працює в МЗС України та згідно з наказом відповідача від 28 листопада 2013 року № 2883-ос ОСОБА_1 переведено на посаду другого секретаря з консульських питань по посаді першого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Хорватія на час довготермінового відрядження.
    2.1. Однак, відповідно до наказу МЗС України від 27 листопада 2014 року № 2830-ос позивача відкликано з довготермінового відрядження у зв'язку зі службовою необхідністю.
   2.2. Позивач вказує, що його не було поінформовано в чому саме полягає службова необхідність, а з текстом вказаного наказу позивач взагалі ознайомлений не був.
   2.3. Стверджує, що дострокове відкликання позивача і фактичне дострокове закінчення його довготермінового відрядження порушило визначені Порядком ротації працівників дипломатичної служби в системі органів дипломатичної служби України, затвердженого наказом МЗС України № 147 від 31 травня 2012 року, принципи ротації, оскільки відбулося позапланово, не прозоро, не було забезпечено рівних можливостей для дипломатичної кар'єри та професійного росту.
  2.4. Крім того, позивач вказує, що його дострокове відкликання з довготермінового відрядження у зв'язку із фактично проведенням службового розслідування та із формальною підставою як службова необхідність, не відповідає вимогам статей 21, 22, 28 Закону України "Про дипломатичну службу" та вимогам Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, носить протиправний характер та суперечить приписам частини другої статті 19 Конституції України.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. Наказом МЗС України № 2883-ос від 28 листопада 2013 року ОСОБА_1 переведено з 23 грудня 2013 року з посади другого секретаря по посаді першого секретаря відділу спеціальних міжнародно-правових проблем договірно-правового департаменту МЗС України на посаду другого секретаря з консульських питань по посаді першого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Хорватія на час довготермінового відрядження.
4. Відповідно до пункту 5 наведеного наказу відряджено ОСОБА_1 23 грудня 2013 року до Посольства України в Республіці Хорватія разом з дружиною та донькою, зокрема, на підставі статті 21 Закону України "Про дипломатичну службу", Плану ротації працівників дипломатичної служби у 2013 році, довідки ВКІМ про володіння іноземною мовою від 26 червня 2012 року № 338/12.
5. 27 листопада 2014 року Міністром МЗС України Клімкіним П. А. видано наказ № 473, яким у період з 05 грудня 2014 року по 22 грудня 2014 року призначено службове розслідування з метою перевірки додержання другим секретарем Посольства України в Республіці Хорватія ОСОБА_1 законодавства про державну службу, антикорупційного законодавства та правил етики поведінки.
6. Разом з цим згідно з наказом від 27 листопада 2014 року № 2830-ос відкликано ОСОБА_1, другого секретаря з консульських питань по посаді першого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Хорватія 07 грудня 2014 року у зв'язку зі службовою необхідністю.
7. Підставою прийняття наведеного наказу слугувала службова записка управління юридичного забезпечення МЗС України від 05 листопада 2014 року № 721/1-901-1298.
8. Так, позивач прибув в Україну та 10 грудня 2014 року був ознайомлений з матеріалами службового розслідування, про що свідчить розписка на повідомленні.
9. 12 грудня 2014 року позивач звернувся до Міністра МЗС України із заявою про надання щорічної відпустки за 4 календарні дні за відпрацьований період з 06 листопада 2014 року по 06 грудня 2014 року, з 09 грудня 2014 року по 12 грудня 2014 року та відпустку без збереження заробітної плати з 13 грудня 2014 року. Також у заяві зазначив дні в дорозі: 07 - 08 грудня 2014 року.
10. Наказом МЗС України від 15 грудня 2014 року № 3072-ос така відпустка була надана.
11. 19 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 28 грудня 2014 року по 10 серпня 2015 року, за результатами розгляду якої видано відповідний наказ від 21 січня 2015 року № 79- ос.
12. Згідно з висновками акту від 14 травня 2015 року про результати службового розслідування, що проводилось на підставі наказу МЗС України від 27 листопада 2014 року № 473 порушень законодавства про державну службу не встановлено.
13. 05 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про продовження відпустки по догляду за дитиною з 11 серпня 2015 року до 10 серпня 2016 року включно, та згідно з наказом МЗС України від 27 серпня 2015 року № 1516-ос наведену відпустку продовжено.
14. В подальшому позивач звернувся до МЗС України із заявою від 26 лютого 2016 року про відкликання останнього з відпустки по догляду за дитиною з метою подальшого виконання повноважень другого секретаря з консульських питань по посаді першого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Хорватія.
15. Листом МЗС України від 19 березня 2016 року № 201/19-09/1105 повідомлено позивача про те, що службове розслідування проводилось без відсторонення останнього від посади, а відтак стаття 28 Закону України "Про дипломатичну службу" застосуванню не підлягає.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
16. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено.
   16.1. Визнано протиправною відмову МЗС України у відкликанні із відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_1 з метою подальшого виконання повноважень другого секретаря з консульських питань по посаді першого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Хорватія, оформлену листом від 19 березня 2016 року № 201/19-091-1105.
    16.2. Зобов'язано МЗС України задовольнити заяву ОСОБА_1 про відкликання із відпустки по догляду за дитиною з метою подальшого виконання ним повноважень другого секретаря з консульських питань по посаді першого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Хорватія.
    16.3. Визнано протиправним та скасовано наказ МЗС України № 2830-ос від 27 листопада 2014 року.
    16.4. Зобов'язано МЗС України провести розрахунок та здійснити виплату ОСОБА_1 відшкодування витрат в іноземній валюті, що виплачується працівникам закордонних дипломатичних установ України, які направлені у довгострокове закордонне відрядження, протягом відпустки ОСОБА_1 в Україні в розмірі 50 відсотків установлених норм відшкодування витрат в іноземній валюті на місяць разом з надбавками за відповідною посадою.
   16.5. Стягнуто на користь ОСОБА_1 документально підтверджені понесені ним судові витрати у розмірі 551,21 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства закордонних справ України.
17. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року скасовано та прийнято нову, якою в позові відмовлено.
18. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не врегульовано питання службової необхідності як підстави для дострокового відкликання із довготермінового відрядження та його завершення виключно у разі необхідності забезпечення належного проведення службового розслідування. Крім того, в діях ОСОБА_1 відсутні порушення законодавства про державну службу та правил етики поведінки державного службовця, що свідчить про протиправність  оскаржуваного наказу № 2830-ос від 27 листопада 2014 року "Про відкликання ОСОБА_1.".
19. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що  ототожнюючи спірний наказ про відкликання із відрядження з відстороненням від посади, суд першої інстанції, фактично, підмінив суть волевиявлення відповідача, що є неприпустимим, оскільки у оскаржуваному наказі, підставою для його прийняття зазначено абзац перший частини першої статті 22 Закону України "Про дипломатичну службу", а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
IV. Касаційне оскарження 
20. Позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
21. В обґрунтування касаційної скарги вказує на неврахування судом апеляційної інстанції, що дострокове відкликання позивача з довготермінового відрядження у зв'язку з фактично проведенням службового розслідування та із формальною підставою як службова необхідність без прийняття передбаченого законодавством в таких випадках рішення не відповідає приписам статей 21, 22, 28 Закону України "Про дипломатичну службу" та вимогам Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950.
22. Водночас, відповідач у своєму відзиві вказує на безпідставність касаційної скарги і просять залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
23. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
24. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
25. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
26. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
27. Відповідно до статті 2 Закону України "Про дипломатичну службу" відносини, що виникають у зв'язку з проходженням дипломатичної служби, регулюються Конституцією України, цим Законом, Законом України "Про державну службу", Кодексом законів про працю України, Консульським статутом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
28. Згідно зі статтею 21 Закону України "Про дипломатичну службу" довготермінове відрядження дипломатичних працівників триває, як правило, до чотирьох років у державах з нормальними кліматичними умовами та стабільною політичною ситуацією і до трьох років у державах з важкими кліматичними умовами або складною політичною ситуацією. 
Довготермінове відрядження адміністративно-технічних працівників триває, як правило, до трьох років у державах з нормальними кліматичними умовами та стабільною політичною ситуацією і до двох років у державах з важкими кліматичними умовами або складною політичною ситуацією. 
Перелік держав, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства закордонних справ України. 
Після закінчення довготермінового відрядження працівники дипломатичної служби відкликаються у порядку, встановленому законодавством.
У зв'язку із службовою необхідністю працівники дипломатичної служби в окремих випадках можуть бути переведені до інших закордонних дипломатичних установ України в порядку та на умовах, встановлених наказом Міністра закордонних справ України.
Після закінчення довготермінового відрядження працівникам дипломатичної служби надається попередня посада або посада не нижча тієї, яку обіймав працівник у довготерміновому відрядженні, а в разі неможливості надання такої посади - рівноцінна їй посада в системі органів дипломатичної служби.
29. В силу пункту 1 частини першої статті 22 Закону України "Про дипломатичну службу" працівники дипломатичної служби, направлені у довготермінове відрядження, можуть бути достроково відкликані до України у випадку службової необхідності.
30. Види відпусток містяться у статті 4 Закону України "Про відпустки" та поділяються на: щорічні; додаткові у зв'язку з навчанням; творчі; соціальні (зокрема, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку); без збереження заробітної плати.
31. За змістом частини третьої статті 18 Закону України "Про відпустки" відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку може бути використана повністю або частинами, зокрема, батьком дитини.
32. Частиною третьою статті 12 Закону України "Про відпустки" обумовлено, що відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства з додержанням вимог частини першої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.  
33. За правилами встановленими статтею 79 Кодексом законів про працю України відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи, організації з додержанням вимог частини шостої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.
34. За приписами частини першої статті 71 Закону України "Про державну службу" встановлено, що з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування. У разі невиконання або неналежного виконання посадових обов'язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов'язково.
35. Пунктом 7 статті 71 Закону України "Про державну службу" передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, мають право: одержувати пояснення від державного службовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб щодо обставин справи; одержувати у підрозділах державного органу чи за запитом в інших органах необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; одержувати консультації відповідних спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.
36. Відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 (далі - Порядок № 950, в редакції на час існування спірних правовідносин) підставами для проведення службового розслідування є: невиконання або неналежне виконання службових обов'язків, перевищення держслужбовцем своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; недодержання законодавства про державну службу, про боротьбу з корупцією, порушення етики поведінки; вимога самого держслужбовця зняти з нього безпідставні, на його думку, звинувачення або підозру.
37. Пунктом 4 Порядку № 950 визначено, що службове розслідування проводиться з відстороненням державного службовця від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення.  
VI. Позиція Верховного Суду
38. Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що питання відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою у зв'язку зі службовим розслідуванням віднесено до компетенції керівника. 
39. Водночас, пунктом 1 частини першої статті 22 Закону України "Про дипломатичну службу" передбачено, що працівники дипломатичної служби, направлені у довготермінове відрядження, можуть бути достроково відкликані до України у випадку службової необхідності.
40. Так, з матеріалів справи вбачається, що 27 листопада 2014 року Міністром МЗС України Клімкіним П. А. видано наказ № 473, яким у період з 05 грудня 2014 року по 22 грудня 2014 року призначено службове розслідування з метою перевірки додержання другим секретарем Посольства України в Республіці Хорватія ОСОБА_1 законодавства про державну службу, антикорупційного законодавства та правил етики поведінки. Разом з цим згідно з наказом від 27 листопада 2014 року № 2830-ос відкликано ОСОБА_1, другого секретаря з консульських питань по посаді першого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Хорватія 07 грудня 2014 року у зв'язку зі службовою необхідністю. 
41. Підставою прийняття наведеного наказу слугувала службова записка управління юридичного забезпечення МЗС України від 05 листопада 2014 року № 721/1-901-1298, в якій вказано, що оперативним управлінням боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Львівської митниці Міндоходів проводиться перевірка законності переміщення через митний кордон України імпортних поставок транспортних засобів марки "Range Rover", які придбані за програмою дипломатичних знижок подружжям ОСОБА_1 для їх використання на території Республіки Хорватія з подальшим оподаткуванням в країні перебування. Вказані транспортні засоби були реалізовані офшорним компаніям, які ввозять їх на територію України в якості іноземної інвестиції суб'єктам фінансово-господарської діяльності в Україні. 
42. Отже, у зв'язку з наведеними обставинами позивача згідно з оскаржуваним наказом відкликано в Україну 07 грудня 2014 року у зв'язку зі службовою необхідністю на підставі частини першої статті 22 Закону України "Про дипломатичну службу".
43. На підставі зазначеного наказу позивач прибув в Україну та 10 грудня 2014 року був ознайомлений з матеріалами службового розслідування, про що свідчить розписка на повідомленні.
44. Проте через два дні, а саме 12 грудня 2014 року позивач звернувся до Міністра МЗС України із заявою про надання щорічної відпустки за 4 календарні дні за відпрацьований період з 06 листопада 2014 року по 06 грудня 2014 року, з 09 грудня 2014 року по 12 грудня 2014 року та відпустку без збереження заробітної плати з 13 грудня 2014 року. Також у заяві зазначив дні в дорозі: 07 - 08 грудня 2014 року. Наказом МЗС України від 15 грудня 2014 року № 3072-ос така відпустка була надана.
45. Крім того, 19 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 28 грудня 2014 року по 10 серпня 2015 року, за результатами розгляду якої видано відповідний наказ від 21 січня 2015 року №  79-ос.
46. Слід зазначити, що 10 грудня 2014 року ОСОБА_1 був присутнім на засіданні комісії та надавав усні пояснення, 23 лютого 2015 року ОСОБА_1 ознайомлювався з матеріалами службового розслідування, а 12 березня 2015 року позивач надіслав додаткові письмові пояснення, про що свідчить акт про результати службового розслідування.
47. З огляду на викладене, Верховний Суд вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції щодо правомірності оскаржуваного наказу, яким відкликано ОСОБА_1 в Україну у зв'язку зі службовою необхідністю, яка, в свою чергу, є обґрунтованою з урахуванням наведених обставин.
48. Згідно з висновками акту про результати службового розслідування від 14 травня 2015 року порушень законодавства про державну службу та правил етики поведінки державного службовця в діях ОСОБА_1 не встановлено. Разом з цим вказано, що проведення перевірки стосовно можливого вчинення ОСОБА_1 корупційних правопорушень не може бути предметом службового розслідування, визначеного Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, оскільки така перевірка здійснюється спеціально уповноваженими органами, а саме: органами прокуратури, органами внутрішніх справ України, Національним антикорупційним бюро України. Національним агентством з питань запобігання корупції.  
49. З матеріалів справи вбачається, що позивачем також оскаржується відмова МЗС України у відкликанні із відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_1 з метою подальшого виконання повноважень другого секретаря з консульських питань по посаді першого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Хорватія, про яку повідомлено листом від 19 березня 2016 року №  201/19-091-1105.
50. Однак із заяви позивача, у відповідь на яку надійшов вищевказаний лист вбачається, що ОСОБА_1 просив відкликати його з відпустки по догляду за дитиною, посилаючись на приписи частини третьої статті 28 Закону України "Про дипломатичну службу", в якій, насамперед, врегульовано питання щодо відсторонення від виконання повноважень за посадою.
51. Водночас, в листі МЗС України від 19 березня 2016 року №  201/19-091-1105 вказано про проведення службового розслідування без відсторонення позивача від виконання службових обов'язків, а тому посилання на приписи частини третьої статті 28 Закону України "Про дипломатичну службу" є безпідставними. 
52. Доводи позивача стосовно того, що відкликання може бути лише у зв'язку із службовою необхідністю у випадку переведення до інших закордонних дипломатичних установ України спростовуються приписами пункту 1 частини першої статті 22 Закону України "Про дипломатичну службу", в якій чітко вказано, що працівники дипломатичної служби, направлені у довготермінове відрядження, можуть бути достроково відкликані до України у випадку службової необхідності. Така необхідність з урахуванням обставин справи є обґрунтованою. 
53. Верховний Суд звертає увагу, що жоден із зазначених законів, а саме Закон України "Про відпустки", Закон України "Про державну службу", а також Кодекс законів про працю України, якими, насамперед й регулюються відповідно до статті 2 Закону України "Про дипломатичну службу" відносини, що виникають у зв'язку з проходженням дипломатичної служби, не передбачає можливості для роботодавця відкликати працівників із соціальної відпустки.
54. Між тим, надання особі цього виду відпустки гарантується державою та право на таку відпустку у жодному випадку не може бути обмежене.
55. Верховний Суд погоджується з висновками, що судом першої інстанції не було враховано посилання у заяві позивача на приписи частини третьої статті 28 Закону України "Про дипломатичну службу" як підставу для відкликання його з відпустки по догляду за дитиною, допустивши тим самим грубе порушення норм матеріального права.
56. За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.
57. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
58. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
59. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
VII. Судові витрати
60. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.          Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14  грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    О. В. Білоус
                                                                                                                                   Т. Г. Стрелець