ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/18271/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю і Селіваненка В.П. , 
за участю секретаря судового засідання - Хоменко І.М.,

учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест ЛТД",
представник позивача - Кондратюк А.В., адвокат (довіреність від 27.07.2018                       № 270718-1/юр, свідоцтво від 04.11.2017 № 1295), 
відповідач - публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України",
представник відповідача - Родіонова О.І., адвокат (довіреність від 20.04.2018                       № 19/3-02/84, свідоцтво від 23.12.2015 № 000037); Пономаренко П.І., адвокат (довіреність від 20.04.2018 № 19/3-02/83, свідоцтво від 09.02.2018 № 000089); Ахрамович Я.І., адвокат (довіреність від 03.04.2018 № 19/3-02/46, свідоцтво від 01.12.2011 № 1330); Авраменко С.В., адвокат (довіреність від 24.07.2018                            № 19/3-02/149, свідоцтво від 29.09.2011 № 4639/10),
третя особа - публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк",
представник третьої особи - Кравченко О.П., адвокат (довіреність від 27.09.2018               № 1114/03, свідоцтво від 23.05.2012 № 4882/10),

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
на рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2017 (головуючий суддя Трофименко Т.Ю.)
та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2018 (головуючий Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І. і Алданова С.О.)
у справі № 910/18271/17
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест ЛТД" (далі - Товариство)
до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі - Ощадбанк),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні  відповідача - публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (далі - Банк),
про зобов'язання вчинити дії.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:
Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Ощадбанку про зобов'язання облікувати на балансі нерухоме майно: виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І.Лепсе, буд. 4, по ціні з урахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ), а саме  142 510 700,00 грн., набуте на праві власності на підставі рішення господарського суду міста Києва від 24.07.2015, постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 та постанови Вищого господарського суду України від 12.10.2016 у справі № 910/16924/15.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Ощадбанком набуто право власності на вказане нерухоме майно, яке виступало предметом іпотеки, і його ціна на момент набуття становила 118  758  917,00 грн. без ПДВ, а з ПДВ - 142  510  700,00 грн. Однак Ощадбанком оприбутковано спірне нерухоме майно на балансі по ціні без ПДВ, а саме у сумі 118 758  917,00 грн., внаслідок чого борг Товариства як майнового поручителя за борговими зобов'язаннями перед кредитором збільшився на суму 23 751 783 грн. і становить 72 774 525,63 грн., чим порушуються права та охоронювані законом інтереси Товариства.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.11.2017 до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, було залучено Банк.
Рішенням господарського суду міста Києва від 11.12.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2018, позовні вимоги задоволено. Зобов'язано Ощадбанк облікувати на балансі нерухоме майно: виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4, по ціні з ПДВ, а саме 142 510 700,00 грн., набуте на праві власності на підставі постанов Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 та Вищого господарського суду України від 12.10.2016 у справі № 910/16924/15. 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що:
- на підставі судових рішень у справі № 910/16924/15, які набрали законної сили у встановленому законом порядку, у Ощадбанку виникло право власності на нерухоме майно - виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4, вартість якого без урахування ПДВ складає 118  758  917,00 грн.;
- з моменту державної реєстрації переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця (який є платником ПДВ) до іпотекодержателя (який також є платником ПДВ) у іпотекодержателя, тобто відповідача, виник об'єкт оподаткування внаслідок набуття та державної реєстрації права власності на нерухоме майно: виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4, тобто внаслідок державної реєстрації права власності відповідачем здійснена активна операція з придбання такого майна, оподаткування якої передбачено статтею 185.1 Податкового кодексу України (далі - ПК Країни);
- вартість зазначеного об'єкту нерухомості (предмету іпотеки) без урахування ПДВ складала 118 758  917,00 грн., що встановлено в судових рішеннях у справі                          № 910/16924/15. У свою чергу, операція з набуття відповідачем у власність такого майна, відомості про що, зокрема, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є об'єктом оподаткування податком на додану вартість у відповідності до пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України, а база оподаткування такої операції визначається за правилами, визначеними статтею 188 ПК України, внаслідок чого сума податку на додану вартість додається до такої вартості, і відповідний об'єкт нерухомості підлягає оприбуткуванню Ощадбанком на балансі за вартістю з ПДВ - 142  510  700,00 грн.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Ощадбанк звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій: 
- неправильно застосовано статті 541 та 543 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);
- залишено поза увагою, що при здійсненні експертної оцінки спірного нерухомого майна, яка проводилась у рамках розгляду справи № 910/16924/15, було визначено ринкову вартість у розмірі 118 758 917,00 грн. без ПДВ, і за вказаною вартістю Ощадбанком було оприбутковано відповідний об'єкт нерухомості, що відповідає вимогам частини третьої статті 6, статті 15 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підпункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188, підпункту "а" пункту 185.1 статті 185, абзацу четвертого підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 ПК України.
Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Від Ощадбанку надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експерта від 01.10.2018, яким останній просив Касаційний господарський суд долучити до матеріалів справи докази, які не були предметом розгляду судів попередніх інстанцій, та надати їм оцінку, однак з огляду на встановлені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) межі перегляду справи судом касаційної інстанції Касаційний господарський суд не бере до уваги надіслані Ощадбанком вказаним клопотанням додаткові докази.
Від Банку відзив на касаційну скаргу не надходив.
Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від  01.10.2018 № 2478 у зв'язку з відпусткою судді Селіваненка В.П. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи  № 910/18271/17, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Пількова К.М.
Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від16.10.2018 № 2612 у зв'язку із запланованим відрядженням судді Пількова К.М. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/18271/17, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.
18.10.2018 від Товариства надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було відхилено Касаційним господарським судом, у зв'язку з відсутністю обґрунтованих у ньому підстав для вчинення судом такої процесуальної дії. 
Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 23.05.2013 Ощадбанком як іпотекодержателем та Банком (позичальник) як іпотекодавцем було укладено іпотечний договір, посвідчений 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 708 (далі - Іпотечний договір № 1), за умовами якого іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання [згідно з пунктом 2 розділу "Визначення та їх тлумачення" Іпотечного договору зобов'язанням є: зобов'язання позичальника (в повному обсязі або окремій його частині), що випливають з кредитного договору від 23.05.2013 № 280, укладеного іпотекодержателем та позичальником], передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю на праві власності. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4 (далі - Предмет іпотеки). Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується: рішенням господарського суду міста Києва від 27.05.2004 № 14/72; витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. 21.05.2013 № 3735850, а також інформаційною довідкою від 17.05.2013 НЖ-2013 № 1920, виданою КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна". Право власності на Предмет іпотеки зареєстроване за іпотекодавцем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 64006580000 згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2013 № 3735850.
23.05.2013 Ощадбанком як іпотекодержателем та Товариством як іпотекодавцем було укладено іпотечний договір, посвідчений 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 711 (далі - Іпотечний договір № 2), за умовами якого іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання [згідно з пунктом 2 розділу "Визначення та їх тлумачення" іпотечного договору зобов'язанням є: зобов'язання позичальника - АТ "Брокбізнесбанк" (в повному обсязі або окремій його частині), що випливають з кредитного договору від 23.05.2013№ 280, укладеного іпотекодержателем та позичальником], передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю на праві власності. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме нежилий будинок загальною площею 2 590,8 м^2, який знаходиться у м. Києві по вул. Саксаганського, буд. 115-А (далі - Предмет іпотеки). Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується: договором купівлі-продажу нежилого будинку, укладеного між іпотекодавцем та позичальником 03.05.2006, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесніченко О.Д. та зареєстрованим у реєстрі за № 1147; актом прийому-передачі від 03.05.2006; витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Грушею О.В. 20.05.2013 № 3669754. Право власності на вказане у пункті 1.1.1 цього договору майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним реєстратором державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Грушею О.В., реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 62858980000 згідно з витягом з Державного реєстру  речових прав на нерухоме майно від 20.05.2013 № 3669754.
На розгляді господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/16924/15 за позовом Ощадбанку до Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням господарського суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 910/16924/15 позов було задоволено, а  саме:
- в рахунок погашення заборгованості Банком перед Ощадбанком за договором кредитної лінії від 23.05.2013 № 280 у сумі 67 922 000,00 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з Іпотечним договором № 1, який був укладений Ощадбанком та Банком, посвідченим 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 708, а саме на нерухоме майно, що належить на праві власності Банку: виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4. шляхом набуття Ощадбанком права власності на предмет іпотеки згідно з Іпотечним договором № 1, вартість якого складає 67 922 000,00 грн. згідно із звітом про експертну грошову оцінку від 31.03.2015 суб'єкта оціночної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Консалтинг" що діє на підставі сертифікату суб'єкта оціночної діяльності від 26.06.2013 № 14815/13;
- визнано за Ощадбанком право власності на виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві по бул. І. Лепсе, буд. 4.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі №910/16924/15 було скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено у повному обсязі, а саме:
- в рахунок погашення заборгованості Банку перед Ощадбанком, за договором кредитної лінії від 23.05.2013 №  280 у сумі 142  510 700,00 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з Іпотечним договором № 1, який був укладений Ощадбанком та Банком, посвідченим 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 708, а саме на нерухоме майно, що належить на праві власності Банку: виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4, шляхом набуття Ощадбанком права власності на предмет іпотеки згідно з Іпотечним договором № 1, вартість якого з урахуванням ПДВ складає 142 510 00,00 грн. згідно з висновком за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 31.05.2016 № 11/16-43/2702/16-42, проведеної комісією експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз;
- визнано за Ощадбанком право власності на виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4.
Постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2016 було змінено постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі                № 910/16924/15 та викладено її резолютивну частину в такій редакції:
"Рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі № 910/16924/15 скасувати. Постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
У рахунок часткового погашення заборгованості публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" перед публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", за договором кредитної лінії від 23.05.2013 № 280 у сумі 118 758  917,00 грн., з яких: заборгованість за процентами - 10 731 780,82 грн., заборгованість за основним боргом - 108 02 136,18 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором від 23.05.2013 № 1, який укладений публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк", посвідченим 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 708, а саме на нерухоме майно, що належить на праві власності публічному акціонерному товариству "Брокбізнесбанк" виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4, шляхом набуття Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" права власності на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором від 23.05.2013 № 1, який був укладений публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк", посвідченим 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрованим у реєстрі за № 708, а саме на нерухоме майно, що належить на праві власності публічному акціонерному товариству "Брокбізнесбанк": виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4, вартість якого без урахування ПДВ складає 118 758 917,00 грн. згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 31.05.2016 № 11/16-43/2702/16-42 проведеної комісією експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Визнати за публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" право власності на виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4".
Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для зобов'язання Ощадбанк облікувати на балансі нерухоме майно: виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І.Лепсе, буд. 4, по ціні з урахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ), а саме 142 510 700,00 грн., набуте на праві власності на підставі рішення господарського суду міста Києва від 24.07.2015, постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 та постанови Вищого господарського суду України від 12.10.2016 у справі № 910/16924/15. 
Приймаючи рішення у справі, суди виходили з того, що відповідно до статей 2, 3, 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.
Спірне нерухоме майно, а саме: виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві по бульвару І. Лепсе, буд. 4 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 64006580000) зареєстровано за Ощадбанком (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31104754 від 26.08.2016, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С.І.), що підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2017 № 106347133.
Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 194.1.1 статті 194 ПК України (у редакції, чинній на момент державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості за Ощадбанком) передбачено, що податок становить 20 відсотків, 7 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.
Відповідно до статті 185.1 ПК України (у редакції, чинній на момент державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості за Ощадбанком) об'єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього кодексу.
Згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній на момент державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості за Ощадбанком) постачання товарів - це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власником, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. У підпункті "в" вказаної норми права зазначено, що постачанням товарів також вважаються: будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною з господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню).
Пунктом 188.1 статті 188 ПК України (у редакції, чинній на момент державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості за Ощадбанком) передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України (у редакції, чинній на момент державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості за Ощадбанком) датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно із статтями 572, 591 ЦК України кредитор (заставоутримувач) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлене законом (право застави). Реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлене договором або законом.
Вказані положення кореспондуються із статтею 20 Закону України "Про заставу".
При цьому заставоутримувач відповідно до укладеного договору застави здійснює звернення стягнення на предмет застави: або шляхом набуття на нього права власності (предмет застави оприбутковується на баланс заставоутримувача), відповідно до статті 593 ЦК України право застави в такому випадку припиняється; або шляхом продажу предмета застави, на який звернено стягнення. Обидві ситуації для заставодавця розцінюються податковим законодавством як операція з постачання. Водночас як у разі звернення стягнення на предмет застави шляхом набуття на нього заставоутримувачем права власності (предмет застави оприбутковується на баланс заставоутримувача), так і у разі звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу предмета застави, якщо заставодавець є зареєстрованим платником податку на додану вартість, ним мають бути визначені податкові зобов'язання та виписана податкова накладна на ім'я заставоутримувача.
Судами встановлено, що у Ощадбанку виникло право власності на спірне нерухоме майно [виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться за адресою: у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4, вартість якого без урахування ПДВ складає 118 758 917,00 грн.], на підставі судових рішень у справі                                          № 910/16924/15, які набрали законної сили у встановленому законом порядку.
Так, постанова Вищого господарського суду України від 12.10.2016 у справі №910/16924/15, зокрема, містить такі висновки:
- відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 31.05.2016 №11/16-43/2702/16-42 ринкова вартість об'єкту нерухомого майна, а саме: виробничого корпусу № 47 (літ. А, А'), який знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Лепсе, 4 та належить на праві приватної власності Банку в цінах та станом на момент оцінки (06.05.2016), складає:                         118 758 917,00 грн. без урахування ПДВ (142 510 700,00 грн. з урахуванням ПДВ відповідно до дослідницької частини висновку). Врахувавши саме дослідницьку частину судової оціночно-будівельної експертизи, в якій експертом визначено, що станом на момент оцінки (06.05.2016) вартість вищезазначеного об'єкту нерухомого майна становить 142 510 700,00 грн. з урахуванням ПДВ, суд апеляційної інстанції скасував рішення місцевого господарського суду та прийняв нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив з урахуванням вартості предмета іпотеки в сумі 142 510 700,00 грн. з урахуванням ПДВ;
- підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування податку на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
- згідно з пунктом 189.15 статті 189 ПК України у разі постачання (продажу, відчуження іншим способом) банками та іншими фінансовими установами майна, набутого ними у власність внаслідок звернення стягнення на таке майно, базою оподаткування є позитивна різниця між ціною постачання та ціною придбання такого майна. Ціна придбання визначається як вартість майна, за якою таке майно набуте у власність. У разі придбання майна у платника податку ціна придбання визначається з урахуванням податку на додану вартість;
- якщо за таким майном суми податку були включені до складу податкового кредиту банком, іншою фінансовою установою, застосовуються положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу;
- у пункті 198.5 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 01.07.2015, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
- у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- об'єктом оподаткування податку на додану вартість є, зокрема, операція з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору). У свою чергу, ціна придбання визначається як вартість майна, за якою таке майно набуте у власність, а у разі придбання майна у платника податку ціна придбання визначається з урахуванням податку на додану вартість що узгоджується і з приписами пункту 189.15 статті 189 ПК України;
- відповідний об'єкт оподаткування виникне з моменту державної реєстрації переходу права власності на предмети іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, і обов'язок по складанню відповідних податкових накладних виникне саме виходячи з існування бази оподаткування і чинного законодавства щодо оподаткування. При цьому сторони не позбавлені права узгодити відповідні питання щодо своїх податкових зобов'язань у добровільному порядку, а також здійснити відповідні зарахування у встановленому законом порядку. Крім того, прийняття відповідного судового рішення жодним чином не звільняє сторін від виконання ними зобов'язань щодо оподаткування відповідних господарських операцій та врахування їх у розрахунках між сторонами у встановленому законом порядку;
- ринкова вартість об'єкту нерухомого майна для прийняття рішення щодо звернення стягнення на іпотечне майно відповідно до Закону України "Про іпотеку" за вартістю іпотечного майна має бути визначена без урахування податку на додану вартість, тобто 118 758 917,00 грн., як зазначено у висновку експертів за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 31.05.2016 №11/16-43/2702/16-42, а тому апеляційний господарський суд помилково визначив, що звернення стягнення на предмет іпотеки має здійснюватись з урахуванням податку на додану вартість при визначені ціни предмета застави;
- статтями 36, 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, поряд з іншими, може застосовуватися, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Сторони за законом можуть це питання врегулювати в позасудовому порядку, але вони не позбавлені цього права в судовому порядку за рішенням суду, що відповідає положенням статей 55, 124 Конституції України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11.12.2013 у справі № 6-124цс13 та від 19.08.2014 у справі № 5011-32/10471-2012.
До того ж у постанові Вищого господарського суду України від 12.10.2016 у справі           № 910/16924/15 міститься висновок про те, що відповідний об'єкт оподаткування виникне з моменту державної реєстрації переходу права власності на предмети іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, і обов'язок по складанню відповідних податкових накладних виникне саме виходячи з існування бази оподаткування і чинного законодавства щодо оподаткування.
Судами у даній справі встановлено, що Ощадбанк є платником ПДВ з 27.01.1999, а Банк - з 03.07.1997. З моменту з державної реєстрації переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця, який є платником ПДВ, до іпотекодержателя, який також є платником ПДВ, у іпотекодержателя (у даному випадку Ощадбанку) виник об'єкт оподаткування внаслідок набуття та державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно.
Тобто внаслідок державної реєстрації права власності Ощадбанком здійснена активна операція з придбання такого майна, оподаткування якої передбачено статтею 185 ПК України.
Вартість спірного об'єкту нерухомості (предмету іпотеки) без урахування ПДВ складала 118 758 917,00 грн., що встановлено в судових рішеннях у справі                          № 910/16924/15.
Водночас операція з набуття Ощадбанком у власність такого майна є об'єктом оподаткування ПДВ відповідно до пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України, а база оподаткування такої операції визначається за правилами, визначеними статтею 188 ПК України, внаслідок чого сума ПДВ додається до такої вартості, і відповідний об'єкт нерухомості підлягає оприбуткуванню Ощадбанком на балансі за вартістю з урахуванням ПДВ, тобто у розмірі 142  510  700,00 грн.
Таким чином, суди дійшли висновку, що Ощадбанк порушив права та охоронювані законом інтереси Товариства, оскільки Ощадбанком завершено процес звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 1, а також розпочато новий процес звернення стягнення за Іпотечним договором № 2, вимоги за яким щодо звернення стягнення на нерухоме майно на суму 187  380  989,03 грн. розглядаються господарським судом міста Києва у справі № 910/8992/14. Тобто Ощадбанк як кредитор Банку (боржника) проводить паралельні звернення стягнення на предмети іпотеки за двома вказаними іпотечними договорами, якими забезпечено виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого Товариство та Банк виступають як солідарні боржники перед Ощадбанком (кредитором), а тому облік набутого Ощадбанком у власність нерухомого майна за вартістю з урахуванням ПДВ впливає і на розмір грошового зобов'язання Товариства як солідарного боржника згідно із статтею 543 ЦК України, оскільки Ощадбанк має право вимагати виконання обов'язку від усіх боржників разом або від кожного окремо, і розмір такої вимоги залежить, серед іншого, і від вартості набутого майна у власність, яким забезпечено виконання основного зобов'язання з повернення коштів у рахунок погашення заборгованості за яким і звернуто стягнення на предмет іпотеки у справі  № 910/16924/15.
Однак Касаційний господарський суд не може погодитись з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки нерухоме майно, а саме виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4 передано в іпотеку за Іпотечним договором № 1, укладеним Ощадбанком як іпотекодержателем та Банком (позичальник) як іпотекодавцем, і власником вказаного майна був Банк, що підтверджується: рішенням господарського суду міста Києва від 27.05.2004 № 14/72; витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. 21.05.2013 № 3735850, а також інформаційною довідкою від 17.05.2013 НЖ-2013 № 1920, виданою КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна".
При цьому з позовною заявою, яка містить вимоги саме про виробничий корпус № 47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 м^2, який знаходиться у м. Києві, бул. І. Лепсе, буд. 4, звернулось Товариство, яким як іпотекодавцем укладено з Ощадбанком Іпотечний договір № 2, умовами якого передбачено передання в іпотеку іншого нерухомого майна, а саме нежилого будинку загальною площею 2 590,8 м^2, який знаходиться у м. Києві по вул. Саксаганського, буд. 115-А. Також в Іпотечному договорі № 2 зазначено, що позичальником є Банк.
Водночас відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель, а майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.
Згідно із статтею 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.
Тобто суди попередніх інстанцій, застосовуючи статтю 543 ЦК України, а саме зазначаючи, що Товариство є солідарним боржником у даних правовідносинах, не встановили статус Товариства у спірних правовідносинах, та, відповідно, ними не встановлено, які права та законні інтереси Товариства були порушені Ощадбанком при облікуванні на балансі іпотечного майна, власником якого був Банк.
Також судами не досліджувалось законодавство, яким врегульовується питання щодо обліку на балансі Банку іпотечного майна, на яке ним набуто право власності на підставі звернення стягнення на нього. Тобто суди, зобов'язуючи Банк облікувати на балансі нерухоме майно за вартістю з ПДВ, не застосовували норми права, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.
Крім того, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що відповідно до пункту 197.12 статті 197 ПК України звільняються від оподаткування операції банків та інших фінансових установ з постачання (продажу, відчуження іншим способом) майна, що передане фізичними особами, а також суб'єктами підприємницької діяльності - приватними підприємцями та іншими особами, які не є платниками податку, у заставу, у тому числі іпотеку, та на яке було звернено стягнення. Звільняються від оподаткування операції банків та інших фінансових установ з постачання майна, набутого ними у власність внаслідок звернення стягнення на таке майно. Звільнення від оподаткування стосується тієї частини вартості майна, за якою воно було набуте у власність в рахунок погашення зобов'язань за договором кредиту (позики). Тобто судами не вирішено питання про те, чи поширюються вимоги вказаної норми права на спірні правовідносини.
Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Зважаючи на викладене, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду. 
Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, в тому числі зазначені в даній постанові, об'єктивно оцінити відповідні докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити частково.
2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2018 у справі № 910/18271/17 скасувати.
3. Справу № 910/18271/17 направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              І. Булгакова

Суддя                                                                                                             Б. Львов             
          
Суддя                                                                                                             В. Селіваненко