Постанова
Іменем  України 
 
30 серпня 2018 року
м. Київ
 
справа № 638/18953/16-ц
провадження № 61-29493св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,              Крата В. І.
 
учасники справи:
 
позивач - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, 
відповідач - ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на рішення апеляційного суду Харківської області у складі колегії:                      Кружиліної О. А., Бровченка І.О., Кіся П. В., від 20 липня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У жовтні 2016 року Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради звернулося у суд з позовом про звільнення ОСОБА_4 від її повноважень опікуна малолітніх                   ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
Позов мотивовано тим, що на обліку в службі у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради перебувають          ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, як діти, позбавлені батьківського піклування.
Батько - ОСОБА_11, помер ІНФОРМАЦІЯ_6, мати -                  ОСОБА_12 позбавлена батьківських прав на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2008 року. Вказаним рішенням призначено опікуном малолітніх дітей їхню бабусю - ОСОБА_4, яка разом з дітьми зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1.
 З 05 вересня 2016 року малолітні діти тимчасово влаштовані до КЗ «Харківський обласний центр соціальної реабілітації дітей «Гармонія».
За інформацією адміністрації КЗ «Харківский обласний центр соціальної реабілітації дітей «Гармонія» ситуація, яка склалась в сім'ї опікуна, вкрай негативно впливає на психологічний стан дітей. Викладене стало підставою для пред'явлення позову.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 червня                     2017 року позов задоволено. Звільнено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, від повноважень опікуна малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Передано малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, органу опіки та піклування для подальшого влаштування.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення                       ОСОБА_4 від повноважень опікуна над малолітніми онуками відповідає інтересам останніх.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив із того, що районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради або суд може звільнити особу від здійснення повноважень опікуна, піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, поміщення дитини до медичного, навчального, виховного закладу, іншого закладу або установи, в яких проживають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, у разі, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню опіки, піклування, а також за наявності обставин, зазначених у статті 212 СК України.
Встановивши, що відповідачем створені належні умови для проживання та перебування під її опікою малолітніх дітей, а також, виходячи з їх інтересів, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
У серпні 2017 Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована неповним з'ясуванням апеляційним судом обставин, які мають значення для правильного вирішення справи щодо наявності підстав для звільнення відповідача від повноважень опікуна, не застосовано положення статті 67 ЦК України, та неправильно застосовано пункт 3 статті 75  ЦК України.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Апеляційний суд установив, що на обліку в службі у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради перебувають          ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,  як діти, позбавлені батьківського піклування.
Батько - ОСОБА_11, помер ІНФОРМАЦІЯ_6, мати -                  ОСОБА_12 позбавлена батьківських прав на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2008 року. Вказаним рішенням призначено опікуном малолітніх дітей їхню бабусю - ОСОБА_4, яка разом з дітьми зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1.
З 05 вересня 2016 року малолітні діти тимчасово влаштовані до КЗ «Харківський обласний центр соціальної реабілітації дітей «Гармонія».
З метою перевірки умов проживання дітей та належного виконання відповідачем обов'язків опікуна малолітніх онуків, 05 серпня 2016 року комісія відвідала родину, та дійшла висновку, що ОСОБА_4 не виконує належним чином обов'язки опікуна.
За інформацією адміністрації КЗ «Харківский обласний центр соціальної реабілітації дітей «Гармонія» ситуація, яка склалась в сім'ї опікуна, зокрема поведінка матері дітей, яка проживає разом з ними, вживає наркотики, постійно вчиняє сварки, вкрай негативно впливає на психологічний стан дітей. Викладене стало підставою для пред'явлення позову.
Також установлено, що дітьми займається лише бабуся, яка їх любить і  сумлінно виконує свої обов'язки опікуна в силу своїх можливостей, але є об'єктивні причини, які склалися у родині, та, які негативно впливають на дітей. Відповідачем створені належні умови для проживання та перебування під її опікою малолітніх дітей.
Статтею 249 СК України передбачено, що опікун, піклувальник зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.
 
Відповідно до статей 250, 251 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених ЦК України . Особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених ЦК України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.
За змістом частини 4 статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.
Згідно зі статтями 67, 69 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, також опікун малолітньої та неповнолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток.
Відповідно до статті 75 ЦК України за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту.
Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого                           1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів, та враховуючи інтереси дітей, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
       
Таким чином, аргументи касаційної скарги на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення не впливають, висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  В. І. Журавель

                                                                                                        Н.О. Антоненко
 
                                                                                                        В. І. Крат