Постанова
Іменем України
 
24 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 506/576/16-ц  
провадження № 61-20571св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)
 
учасники справи:
позивач - приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», 
відповідач - ОСОБА_1,  
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року у складі судді Чеботаренко О. Л. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2017 року у складі суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,  
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2016 року приватне акціонерне товариство «Українська                 пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків. 
Позов мотивовано тим, що 16 лютого 2015 року між ПрАТ «УПСК» та Міжнародною організацією з міграції було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого були майнові інтереси Міжнародної організації з міграції, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, зокрема, автомобілем марки                «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2. За умовами договору ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Міжнародної організації з міграції страхове відшкодування.
02 жовтня 2015 року на автодорозі Кіровоград-Платонове сталася               дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та  автомобіля марки ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 Постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні  адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілю «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2, було завдано механічних пошкоджень. 
Згідно звіту №2992/2211 від 15 листопада 2015 року про визначення вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонту автомобіля               «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2, склала 125 790 грн 83 коп. Згідно страхового акту від 01 грудня 2015 року позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 127 092 грн 11 коп., з яких 125 092 грн                11 коп. - відшкодування на відновлювальний ремонт автомобіля та 2 000 грн оплата вартості послуг евакуатора. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у відкритому акціонерному товаристві                «НАСК «Оранта», тому останнє відшкодувало позивачу завдані відповідачем збитки з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи у розмірі 49 000 грн. 
Посилаючись на викладені обставини, ПрАТ «УПСК» просило стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в сумі 78 092 грн 11 коп. 
Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь                        ПрАТ «УПСК» суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі                   78 092 грн 11 коп. Вирішено питання про судові витрати. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивач виконав свої зобов'язання відповідно до умов договору та відшкодував страхувальнику заподіяні відповідачем збитки, а розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відповідача, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2017 року рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року залишено без змін. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ПрАТ «УПСК». 
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду,  посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно з'ясували всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Суди не звернули уваги на те, що автомобіль                           «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2, залишивши місце ДТП порушив умови договору страхування; довідка, видана працівниками ДАІ, не може бути підставою для визначення збитків, оскільки вона неналежно оформлена, а викладені в ній відомості суперечать даним первинної довідки. Судами не з'ясовано обставин, пов'язаних із транспортуванням автомобіля, оскільки згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 24 листопада 2003 року № 1074/8395, до вартості матеріального збитку, який визначається під час оцінки, не включаються витрати власника транспортних засобів пов'язаних з транспортуванням. Також, огляд пошкодженого автомобіля проведено із порушенням встановленого порядку; замовлення-наряд оформлений не на спеціалізованій станції технічного обслуговування; звіт              від 15 листопада 2015 року та калькуляція складені експертом з порушенням вищезазначеної Методики. У наданих до суду Правилах страхування відсутня їх реєстрація в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, чим порушено статтю 17 Закону України                 «Про страхування»; заява про виплату страхового відшкодування неналежно оформлена.    
 
11 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
Суди установили, що 16 лютого 2015 року між ПрАТ «УПСК» та Міжнародною організацією з міграції було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №А3-177/000/150000151/8, предметом якого були майнові інтереси Міжнародної організації з міграції, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем  марки «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2. Відповідно до умов даного договору ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Міжнародної організації з міграції страхове відшкодування. 
02 жовтня 2015 року на 245 км автодороги Кіровоград-Платонове сталася ДТП за участю автомобіля марки «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого автомобіль     «LANDROVER», державний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження.
Постановою Красноокнянського районного суду Одеської області                             від 03 листопада 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП. 
Автомобіль марки «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2, евакуатором було доставлено з м. Котовська до м. Одеси, за перевезення автомобіля Міжнародною організацією з міграції було сплачено 4 100 грн. 
05 жовтня 2015 року представником ПрАТ «УПСК» в м. Одесі був оглянутий автомобіль марки « LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2,у акті огляду зазначені пошкодження, в тому числі розрив переднього бамперу, передньої лівої протитуманної фари, розрив решітки радіатора, декоративної накладки переднього бамперу та інші. При цьому зазначено, що можливі приховані дефекти та можливий доогляд.
06 жовтня 2015 року головою Адміністрації EUBAM (Представництва Міжнародної організації з міграції) подано до Київської дирекції ПрАТ «УПСК» заяву-повідомлення про ДТП із застрахованим автомобілем «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2. 
Відповідно до рахунку-фактури № ЗН-5000045 від 19 жовтня 2015 року, складеного фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3, вартість ремонтно-відновлювальних робіт, із врахуванням запасних частин автомобіля «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2, складає 125 092 грн 11 коп. 
19 жовтня 2015 року головою Адміністрації EUBAM (Представництва Міжнародної організації з міграції) подано до Київської дирекції ПрАТ «УПСК» заяву на виплату страхового відшкодування після настання страхового випадку із застрахованим автомобілем «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2, на рахунок фізичної-особи підприємства ОСОБА_3
17 листопада 2015 року головою Адміністрації EUBAM (Представництва Міжнародної організації з міграції) подано до Київської дирекції ПрАТ «УПСК» заяву на виплату страхового відшкодування після настання страхового випадку із застрахованим автомобілем «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2, на рахунок Представництва Міжнародної організації з міграції в України, у сумі 4 100 грн у рахунок відшкодування збитків на оплату вартості транспортування автомобіля до місця ремонту. 
Відповідно до звіту № 2992/2211 від 05 листопада 2015 року, складеного                   15 листопада 2015 року оцінювачем фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4, вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2, на момент огляду склала 125 790 грн 83 коп. 
Відповідно до страхового акта №КАСКО /177/000/15/0652 від 01 грудня            2015 року ПрАТ «УПСК» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за договором №А3-177/000/151/8 на загальну суму                      127 092 грн 11 коп., з яких 125 092 грн 11 коп. слід перерахувати                     фізичній-особі підприємцю ОСОБА_3 та 2 000 грн представництву Міжнарожної організації з міграції в Україні для відшкодування витрат за транспортування автомобіля. 
Платіжним дорученням № 76 від 01 грудня 2015 року Київська дирекція                  ПрАТ «УПСК» перерахувала ОСОБА_3 125 092 грн 11 коп. 
Платіжним дорученням № 77 від 01 грудня 2015 року Київська дирекція              ПрАТ «УПСК» перерахувала Міжнародній організації з міграції (Представництво в Україні) 2 000 грн компенсації за транспортування автомобіля.  
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у відкритому акціонерному товаристві «НАСК «Оранта».
На підставі розрахунку відкрите акціонерне товариство «НАСК «Оранта» здійснила виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності в сумі 49 000 грн. 
15 липня 2016 року позивачем було направлено відповідачу претензію про погашення заборгованості в порядку регресу у сумі 78 092 грн 11 коп. 
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України                            «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Положеннями статей 1191, 1192 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму («ліміт відповідальності страховика» у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов'язання за участі деліквента та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому законом порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди.
Отже, в даному випадку відбувся перехід до позивача після виплати страхового відшкодування потерпілому за договором страхування від останнього прав кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Тобто саме положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами у справі, яка переглядається.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, в результаті чого дійшли обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача на користь ПрАТ «УПСК» 78 092 грн 11 коп.
Посилання у касаційній скарзі на те, що заявник не повідомлявся про здійснення визначення вартості матеріального збитку, у зв'язку з чим був позбавлений можливості пред'явити свої заперечення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідач належними і допустимими доказами не спростував вартість витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «LAND ROVER», державний номер НОМЕР_2, та не позбавлений був такої можливості під час судового розгляду, проте клопотання про призначення відповідної експертизи не заявляв.
Висновки судів попередніх інстанцій в частині стягнення із відповідача витрат на послуги, пов'язані з транспортуванням транспортного засобу у розмірі 2 000 грн є правомірними, оскільки такі витрати передбачені умовами договору добровільного страхування від 16 лютого 2015 року                              (пункт 25.1.3 Договору). 
Заперечуючи проти розміру понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, відповідач у касаційній скарзі на спростування наданих позивачем документів щодо понесених ним витрат не надав будь-яких доказів; не спростував, що зазначена в указаних документах інформація не відповідає дійсності, чи обумовлений позивачем розмір майнової шкоди є завищеним, що є його процесуальним обов'язком.
Інші доводи заявника не спростовують висновків судів, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. Ці доводи не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускаються.
Окрім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04,                        від 19 лютого 2009 року, Пономарьов проти України, no. 3236/03,                              від 03 квітня 2008 року) принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (принцип юридичної визначеності), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.
Частиною першою статті 410 ЦПК Українивизначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 травня                   2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      А. О. Лесько 
 
                                                                                  С.Ю. Мартєв
 
                                                                             В. М. Сімоненко
 
                                                                    С. П. Штелик