ПОСТАНОВА
Іменем України

16 жовтня 2018 року 
Київ
справа №821/491/16
адміністративне провадження №К/9901/27465/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача: Хохуляка В.В., 
суддів: Олендера І.Я, Ханової Р.Ф., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служи у Херсонській області на постанову  Херсонського окружного адміністративного суду від 06.05.2016 (суддя - Бездрабко О.І.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.08.2016 (головуючий суддя - Джабурія О.В., судді: Вербицька Н.В., Крусян А.В.) у справі №821/491/16 за адміністративним позовом  ОСОБА_3 до  Головного управління Державної фіскальної служи у Херсонській області про  визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служи у Херсонській області, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.03.2016 №0000522206 та №0000532206.

Постановою  Херсонського окружного адміністративного суду від 06.05.2016, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.08.2016, позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з протиправності застосування до позивача суми штрафних санкцій за порушення вимог податкового законодавства з огляду на те, що відповідачем не доведено наявності в діях ОСОБА_3 ознак складу правопорушення.  

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Головне управління Державної фіскальної служи у Херсонській області звернулось з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 06.05.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.08.2016 у справі №821/491/16,  прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема, статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій  у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).   

ОСОБА_3 не скористалася своїм правом та не надала заперечення на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду .

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.02.2016 посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служи у Херсонській області на підставі наказу від 02.02.2016 №41 та направлень на проведення перевірки від 26.02.2016 №0195 та №0196, було проведено фактичну перевірку кіоску №814, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, район входу в Гідропарк.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме проведення розрахункової операції з придбання алкогольного пива «Вud» за ціною 11,00грн. без застосування реєстратора розрахункових операцій (реєстратор розрахункових операцій відсутній); статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме роздрібна торгівля алкогольним пивом без придбання відповідної ліцензії.

За результатом проведеної перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служи у Херсонській області складено акт №057/21/22/22/2741714187 від 26.02.2016 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.03.2016 №0000522206, яким до ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції за порушення вимог пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 1,00грн. та №0000532206, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розмірі 17000,00грн.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка Головним управлінням Державної фіскальної служи у Херсонській області була проведена на підставі наказу від 02.02.2016 №41 «Про проведення фактичних перевірок» та направлень на проведення перевірки від 26.02.2016 №0195 та №0196, згідно відомостей яких, об'єктом проведення перевірки є «кіоск №814 АДРЕСА_1, р-н входу в Гідропарк». При цьому, судами з'ясовано, що у вказаному наказі та  направленнях на проведення перевірки не вказано суб'єкта господарювання, перевірку господарської одиниці якого, податковий орган має намір провести.

Положеннями пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Так, згідно пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно вимог підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 81.1 статті 80 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Таким чином, у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки лише за наявності підстав для її проведення, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, направлення на проведення перевірки та копії наказу про її проведення. При цьому, одним із обов'язкових реквізитів направлення та наказу є зазначення суб'єкта господарювання, щодо якого призначається перевірка.

Як вбачається з встановлених судами попередніх інстанцій фактичних даних, податковими органом не було дотримано вищезазначених вимог Закону, зокрема в наказі від 02.02.2016 №41 «Про проведення фактичних перевірок» та направленнях на фактичну перевірку від 26.02.2016 №0195 та №0196 відповідачем не визначено суб'єкта господарювання, у якого буде проводитися фактична перевірка, а вказано «кіоск №814, м. Херсон, вул. М. Фортус, район входу в Гідропарк».   Тобто, відповідачем призначено фактичну перевірку стосовно об'єкта, а не суб'єкта господарювання, а тому направлення на проведення перевірки та наказ про її проведення оформлені з порушенням норм Податкового кодексу  України.

Згідно до положень пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно пункту 110.1 статті 110 Податкового кодексу України платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Підставою для притягнення до відповідальності є вчинення конкретним платником податків податкового правопорушення.

З аналізу вищевказаних положень вбачається, що підставою для притягнення платника до відповідальності є вчинення конкретним платником податків податкового правопорушення.

На підставі належних та допустимих доказів, досліджених з дотриманням норм процесуального права, судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно витягу з реєстру платників єдиного податку вбачається, що місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання ОСОБА_3, серед інших, вказано «АДРЕСА_1». 

Разом з тим, перевірка, за результатами якої складено акт №057/21/22/22/2741714187 від 26.02.2016, була проведена податковим органом у кіоску №814, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. М.Фортус, р-н входу в Гідропарк, факт здійснення господарської діяльності у якому позивач заперечує.     

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що досліджені в процесі розгляду документи спростовують факт здійснення позивачем господарської діяльності саме у кіоску №814, оскільки вказаний кіоск не прив'язаний до адреси АДРЕСА_1, а біля входу у Гідропарк по вул. М. Фортус окрім кіоску №814 розташовано ще декілька кіосків

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, проте податковим органом не надано доказів на підтвердження висновків акту перевірки. 

Посилання ОСОБА_3 на те, що виявлені в ході проведення перевірки порушення, які полягали у проведенні позивачем розрахункової операції з придбання алкогольного пива «Вud» за ціною 11,00грн. без застосування реєстратора розрахункових операцій та здійснення роздрібної торгівлі алкогольним пивом без придбання відповідної ліцензії обґрунтовано не взято до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки відповідачем не доведено здійснення позивачем господарської діяльності саме у кіоску №814, м. Херсон, вул. М.Фортус, р-н входу в Гідропарк. Належних доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правильними.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служи у Херсонській області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та  (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служи у Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 06.05.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.08.2016 у справі №821/491/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
І.Я. Олендер
Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду