Постанова
Іменем України        
 
11 вересня 2018 року                                                                   
м. Київ                                                                   
 
справа № 320/4518/16-ц
провадження № 61-23174св18 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», 
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2017 року у складі судді Ковальової Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня                 2017 року у складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Подліянової Г. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про захист прав споживача, визнання угоди розірваною, зобов'язання повернути кошти та стягнення коштів.
 
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 посилався на те, що 07 травня 2010 року між ним та відповідачем було укладено договір № 0317048 про надання послуг системи «АвтоТак» для придбання автомобіля у групі (далі - Угода). Всього на виконання умов договору він сплатив більше половини вартості автомобіля, однак автомобіль не отримав. Зазначений договір не відповідає вимогам статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману, зокрема утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем. З боку відповідача постійно відбувалося порушення умов договору. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати Угоду розірваною за його ініціативою на підставі заяви від 09 червня 2015 року, зобов'язати відповідача повернути сплачені ним кошти відповідно до пунктів 13.4.2 додатку № 2 до Угоди, стягнути з відповідача на свою користь первинний внесок, всі чисті внески, адміністративні витрати плюс подвійне ПДВ, страховий внесок плюс ПДВ у доларовому еквіваленті з урахуванням інфляційних втрат у сумі 190 тис. грн.
 
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що  статтею 13 додатку № 2 до Угоди чітко визначено порядок і наслідки її розірвання. Згідно з підпунктом 13.4.1 статті 13 додатку № 2 до Угоди в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав Угоду внаслідок настання непередбачених обставин, що виникли під час дії Угоди (перелічені у зазначеному підпункті). Відповідно до підпункту 13.4.2 статті 13 додатку № 2 до Угоди у наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому підпункті. При цьому пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання Угоди, а в разі коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер Угоди якого є меншим. Відповідно до пункту 13.4 статті 13 додатку № 2 до Угоди, кошти повертаються в порядку, який побудований за принципом черговості, а з огляду на те, що ТОВ «Авто просто» має повернути сплачені чисті внески учасникам системи, які розірвали Угоди раніше, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є передчасними, оскільки він перебуває у черзі на повернення коштів лише на 26 місці.
 
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2017 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, правильно застосував правові норми відносин і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розірвання договору за заявою від 09 червня 2015 року та стягнення з відповідача грошових коштів.
 
У серпні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що судом першої інстанції не були враховані доводи щодо порушення договору в частині неправильного нарахування кількості балів. Дії відповідача свідчать про недобросовісну підприємницьку практику. На порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не повідомив йому про істотну зміну вартості робіт (послуг), чим порушив його права як споживача. Він вимушений був вимагати розірвання Угоди у зв'язку з її неодноразовими порушеннями з боку відповідача. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.
 
У жовтні 2017 року ТОВ «Авто Просто» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що укладеною між сторонами Угодою передбачено порядок та строки повернення коштів у разі її розірвання. Зокрема, сума сплачених чистих внесків повертається в порядку черговості, а оскільки позивач перебуває у черзі під № 26, його вимоги про повернення коштів є передчасними. 
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
22 травня 2018 року справу № 320/4518/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав. 
 
Судами встановлено, що 07 травня 2010 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Авто Просто» було укладено Угоду, предметом якої є надання учаснику послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля марки «CHERY», модель «AMULET», за ціною 62 400 грн. Угоду укладено шляхом її підписання сторонами, а також додатків №№ 1-4 до неї, які є невід'ємними частинами Угоди.
 
На виконання умов Угоди позивач сплатив 71 501 грн 47 коп.
 
28 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив про розірвання Угоди та просив повернути сплачені ним внески.
 
З відповіді ТОВ «Авто Просто» від 18 вересня 2015 року вбачається, що відповідач розірвав Угоду та повідомив позивача про те, що поверненню підлягають чисті внески, розраховані відповідно до положень статті 13, пункту 13.3 додатку № 2 до Угоди. Окрім того, в листі зазначено, що сплачені чисті внески, за вирахуванням відступного за відмову від Угоди в розмірі двох цілих чистих внесків, будуть повертатися з фонду для повернення коштів, що складається з 5 % від загальної суми, яка надходить щомісяця до фонду групи. Відповідно до положень статті 13 додатку № 2 до Угоди ТОВ «Авто Просто» здійснює повернення чистих внесків згідно з пріоритетами, викладеними у пунктах 13.4 та 13.5 цієї статті, після накопичення необхідної суми у фонді для повернення коштів.
 
У відповіді від 11 січня 2016 року на звернення позивача від 07 грудня 2015 року ТОВ «Авто Просто» вказало, що відповідно до умов договору повернення чистих внесків здійснюється згідно з пріоритетами, визначеними пунктами 13.4. та 13.5, та після накопичення необхідної суми коштів у фонді групи для повернення коштів.
 
У відповіді ТОВ «Авто Просто» від 27 січня 2016 року зазначило, що у групі № 1049, до якої входить позивач, розірвано 26 Угод, за якими підлягають поверненню сплачені чисті внески. До повернення сплачених чистих внесків ОСОБА_4 у розмірі               84 169 грн 62 коп., ТОВ «Авто Просто» має повернути сплачені чисті внески                   25 учасникам системи, Угоди з якими було розірвано раніше.
 
Вказані обставини відповідач підтвердив копіями заяв учасників групи № 1049 про розірвання Угоди та повернення коштів.
 
Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 ЦК України).
 
Згідно зі  статтею 6  ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Відповідно до частин третьої та п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Статтею 10 Угоди передбачено, що підписання цієї Угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів Угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом.
 
Позивач погодився з умовами Угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання. Дійсність договору сторонами не оспорюється. 
 
Відповідно до статті 1 Угоди її предметом є надання послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання автомобіля. 
 
Згідно зі статтею 2 Угоди ТОВ «Авто Просто» є товариством, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах «АвтоТак». ТОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою.
 
Система придбання у групах (система «АвтоТак») - це система, яка полягає у створенні груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умовах, передбачених Угодою (розділ 1 додатку № 2 до Угоди).
 
Учасником системи (учасником) є фізична чи юридична особа, яка уклала Угоду та додатки № 1, № 2 до Угоди, сплатила плату за послуги, пов'язані зі вступом до системи, в повному обсязі (розділ 1 додатку № 2 до Угоди).
 
Відповідно до пункту 1.4 статті 1 додатку № 2 до Угоди ТОВ «Авто Просто» зобов'язується об'єднати цю Угоду в групу з іншими угодами системи. 
 
Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ «Авто Просто» зобов'язується надавати учаснику системи послуги в порядку та строки, визначені Угодою, включаючи забезпечення отримання автомобіля учасником системи згідно з умовами Угоди. 
 
Учасник, зі свого боку, зобов'язується виконувати зобов'язання, передбачені Угодою, в порядку та строки, визначені нею, зокрема щомісячно сплачувати повні внески (стаття 5 Угоди).
 
Повним внеском є щомісячний платіж, який складається із суми чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу (розділ 1 додатку № 2 до Угоди). 
 
Цілий чистий внесок використовується для оплати автомобіля та формування Фонду для повернення коштів, розмір якого розраховується шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кількість внесків, передбачену графіком внесків (розділ 1 додатку № 2 до Угоди). 
 
Статтею 4 Угоди визначено право учасника розірвати Угоду до моменту отримання автомобіля. 
 
Правовими наслідками розірвання договору є припинення зобов'язання (частина друга статті 653 ЦК України) та відсутність права сторін вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов?язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина четверта цієї статті).
 
Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
В силу статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, установлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
 
Угоду, укладену між ОСОБА_4 та ТОВ «Авто Просто», розірвано за заявою позивача від 28 серпня 2015 року, що підтверджується листом-відповіддю ТОВ «Авто Просто» від 18 вересня 2015 року.
 
Статтею 13 додатку № 2 до Угоди сторони визначили право на розірвання Угоди та наслідки її розірвання.
 
Зокрема, згідно з пунктом 13.1 Угоди, учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати Угоду за власним бажанням, про що повинен повідомити ТОВ «Авто Просто» у письмовій формі. 
 
Сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив ТОВ «Авто Просто» про розірвання Угоди, за вирахуванням відступного за відмову від Угоди в розмірі двох цілих чистих внесків (пункт 13.3 додатку № 2 до Угоди).
 
Згідно з пунктом 13.4 додатку № 2 до Угоди, повернення чистих внесків здійснюється із фонду для повернення коштів. 
 
Фонд для повернення коштів складається з 5 % від загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи, та призначений для повернення коштів учасникам за угодами, що розірвані, у порядку, визначеному Угодою (розділ 1 додатку № 2 до Угоди). 
 
Відповідно до підпункту 13.4.1 статті 13 додатку № 2 до Угоди, в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав Угоду з причини отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного. За вимогою ТОВ «Авто Просто» учасник зобов'язується надавати документи, які підтверджують виникнення вищезазначених обставин. За підтверджених обставин, згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного.
 
Згідно з підпунктом 13.4.2 статті 13 додатку № 2 до Угоди, у наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання Угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим.
 
Відповідно до підпункту 13.4.3 статті 13 додатку № 2 до Угоди, після повернення коштів у порядку підпунктів 13.4.1, 13.4.2, повертаються чисті внески тим учасникам, з якими ТОВ «Авто Просто» розірвало Угоду. 
 
В силу частини першої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
 
Аналіз положень статті 13 додатку № 2 до Угоди дає підстави стверджувати, що положення Угоди про повернення грошових коштів (чистих внесків) можна кваліфікувати як умовний правочин, оскільки виникнення такого обов'язку пов'язане з настанням обставин, визначених зазначеною статтею.
 
Зокрема, обставиною, яка породжує обов'язок ТОВ «Авто Просто» повернути учаснику чисті внески, є розірвання договору, що передбачено пунктом 13.1 додатку № 2 до Угоди. 
 
Якщо учасник виявив бажання розірвати Угоду та відмовитися від подальшої участі в системі «АвтоТак» протягом 7 днів від дати підписання Угоди, такому часнику повертається вся сума коштів, внесена ним на рахунок товариства. Розмір та порядок повернення коштів визначено пунктами 13.8 та 13.9 додатку № 2 до Угоди.
 
Для всіх інших осіб, окрім зазначених вище, у ТОВ «Авто Просто» виникає обов'язок щодо повернення суми чистих внесків, розрахованих відповідно до пункту 13.3 додатку № 2 до Угоди, за наявності двох обставин: розірвання Угоди та настання черги учасника для повернення чистих внесків. 
 
Черга для повернення чистих внесків формується з урахуванням обставин, які стали підставою розірвання Угоди, та особи ініціатора її розірвання (підпункти 13.4.1, 13.4.2, 13.4.3 додатку № 2 до Угоди).
 
Отже, вирішуючи спір про стягнення коштів - чистих внесків за Угодою на користь позивача, суд повинен установити: чи розірвано таку угоду та чи настала черга позивача - учасника системи для повернення чистих внесків. Зокрема, з'ясувати номер групи, з якою об'єднано Угоду позивача відповідно до пункту 1.4 додатку № 2 до Угоди, склад її учасників; установити, з ким з учасників групи угоди розірвано, з яких підстав та з урахуванням яких обставин, а також чи виплачено зазначеним особам, грошові кошти відповідно до умов Угоди.
 
Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду                   від 20 червня 2018 року у справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18).
 
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши у повному обсязі фактичні обставини справи з урахуванням наданих сторонами доказів,  дійшов правильного висновку, що відповідно до статті 907 ЦК України порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін. Статтею 13 додатку № 2 до Угоди визначено порядок на наслідки розірвання Угоди. Кошти повертаються в порядку, побудованому за принципом черговості, та встановлено існування черги з  25 осіб, яким повернення коштів повинно здійснювати раніше, ніж позивачу.
 
Суди повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та дали їм належну правову оцінку згідно зі статтями 57-60, 212-215, 303, 304, 315 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.
 
Доводи касаційної скарги про те, що дії відповідача свідчать про недобросовісну підприємницьку практику, а умови договору є несправедливими, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
 
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
 
Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
 
Суди попередніх інстанцій дослідили та проаналізували умови Угоди, дали юридичну оцінку окремим пунктам Угоди на предмет їх несправедливості у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши, що Угоду було укладено з додержанням положень цивільного законодавства, і її зміст не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів і не дають підстав вважати, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди неправильно застосували норми матеріального права чи порушили норми процесуального права. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази. 
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | В. А. Стрільчук
| С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов