ПОСТАНОВА
Іменем України

03 жовтня 2018 року 
м.   Київ
справа № 826/925/15
адміністративне провадження № К/9901/5724/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Анцупової Т. О.,
суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П., 
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  826/925/15
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради, заступника директора Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Вавриш А.В., Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА),        Апарату виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Київської міської державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Келеберда В. І.) від 11 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Мацедонська В. Е., Грищенко Т. М., Лічевецький І. О.) від 28 квітня 2015 року, встановив:
І. РУХ СПРАВИ
1. У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до адміністративного суду з позовом до Київської міської ради, Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради, заступника директора Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Вавриш А.   В, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київської міської державної адміністрації, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 24 лютого 2015 року, просила:
- визнати протиправними дії Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо здійснення неналежного контролю за опрацюванням, наданням відповідей та висновків структурними підрозділами в частині опрацювання проекту землеустрою для передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_1;
- визнати протиправними дії Департаменту містобудування та архітектури щодо надання висновку від 28 серпня 2014 року № 8409/0/12-1/27-14 щодо відмови ОСОБА_2 в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та скасувати зазначений висновок, про що винести відповідне рішення;
- визнати протиправними дії заступника Департаменту містобудування та архітектури Вавриша А. В. щодо підписання висновку від 28 серпня 2014 року № 8409/0/12-1/27-14;
- зобов'язати державного адміністратора дозвільного центру апарату виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) зареєструвати заяву позивача на одержання документа дозвільного характеру для подальшої підготовки проекту рішення Київської міської ради про виділення земельної ділянки у приватну власність площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_1;
- зобов'язати Департамент земельних ресурсів вчинити дії щодо погодження проекту землеустрою для передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки (НОМЕР_1) площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_1;
- зобов'язати Департамент містобудування та архітектури у визначеному чинним законодавством порядку і строки надати відповідний позитивний висновок щодо відповідності заявленої ініціативи містобудівній документації або ситуації, а також щодо наявних містобудівних умов і обмежень стосовно передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,10 га безоплатно у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_1;
- зобов'язати Департамент земельних ресурсів вчинити дії щодо підготовки проекту рішення Київської міської ради про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_1;
- зобов'язати Київську міську раду вчинити дії щодо прийняття рішення про погодження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки площею 0,10 га громадянці ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1., ділянка НОМЕР_1 у Святошинському районі міста Києва відповідно до вимог ст. 112 Земельного кодексу України та в порядку, встановленому Регламентом Київської міської ради;
- винести окрему ухвалу в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, щодо посадових осіб виконавчого органу Київської міської ради за фальсифікацію містобудівної документації та порушення конституційних прав громадян на реалізацію конституційного права на землю.
2. В обґрунтування вказаних вимог позивач, серед іншого, зазначила, що 14 липня 2010 року звернулася до Голови Київської міської ради із заявою, про передачу їй безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд за адресою: на АДРЕСА_1 (надалі - Ділянка). Проте, жодного рішення за її заявою про передачу земельної ділянки Київською міською радою на час розгляду судового спору не прийнято, посилаючись на триваючі порушення з боку суб'єктів владних повноважень.  
На думку позивача, на підставі її заяви від 14 липня 2010 року та доручення секретаря Київради О.   Довгого від 14 липня 2010 року № 29/233-Д-15499, яким фактично надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою, ТОВ «Стафед» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проте, вважає недостовірною відповідь Департаменту містобудування та архітектури від 28 серпня 2014 року № 8409/0/12-1/27-14 щодо невідповідності вимогам чинного законодавства та містобудівній документації відведення Ділянки, як такої, що належить до території спецпризначення, оскільки цільовим призначенням земельної ділянки на АДРЕСА_1 є житлове, житлово-будівельне, гаражне і дачно-будівельне призначення. Отже, така відмова, на думку позивача, не відповідає підставам для відмови, які встановлені ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Тому позивач вважає, що Департаментом землеустрою мали бути б вчинені дії щодо опрацювання, погодження проекту землеустрою, Департаментом містобудування та архітектури - надання відповідного висновку щодо відповідності заявленої ініціативи містобудівній документації або ситуації, а також щодо наявних містобудівних умов і обмежень, а Київською міською радою винесення зазначеного питання на розгляд сесії та прийняття рішення відповідно до вимог законодавства.
3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року, відмовлено в задоволенні адміністративного позову.
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач у травні 2015 року звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просила скасувати Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року, а справу направити на новий розгляд, за участю третьої особи ТОВ «Стафед».
5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України 21 травня 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
6. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалась. 
7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №   2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
8. 18 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року у справі № 826/925/15 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
9. Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження. 
10. Станом на 03 жовтня 2018 року заперечення або відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. Судами попередніх інстанцій встановлено, що: 
- 14 липня 2010 року ОСОБА_2 звернулась до голови Київської міської ради із заявою про передачу їй безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1.
- згідно з повідомленням заступника Київського міського голови - секретаря Київради від 14 липня 2010 року № 29/233-С-15499 за підписом ОСОБА_5, адресованого ОСОБА_6, направлено заяву позивача для розгляду та надання відповіді у встановленому порядку автору, копію Київраді, терміном до 16 серпня 2010 року.
- на замовлення позивача ТОВ «Стафед» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1.
- відповідно до листа Департаменту містобудування та архітектури від 28 серпня 2014 року №   8409/0/12-1/27-14 за підписом заступника директора Вавриш А. В., адресованого ТОВ «Стафед», повідомлено, що відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1, не відповідає вимогам чинного законодавства та містобудівній документації, а вказана територія належить до території спецпризначення.
12. Вважаючи дії та рішення відповідачів протиправними, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
13. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що не було доведено подання клопотання позивачем разом зі всіма необхідними документами відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України.
14. Суди не погодилися із твердженнями позивача про те, що дозвіл на підготовку проекту землеустрою надано на підставі доручення секретаря Київради О. Довгого від 14 липня 2010 року №  29/233-Д-15499, адже повідомлення на бланку заступника Київського міського голови секретаря Київради від 14 липня 2010 року не містило вказівки щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки.
15. Також зроблено висновок про те, що проект землеустрою про відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1, виготовлений ТОВ «Стафед» на замовлення позивача, розроблений фактично без надання Київською міською радою дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
16. Відсутність в матеріалах справи доказів поданого позивачем клопотання про надання безоплатно у власність спірної земельної ділянки разом із необхідними документами, як це передбачено ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) та доказів отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, унеможливлює погодити такий проект землеустрою.
17. Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо здійснення неналежного контролю за опрацюванням, наданням відповідей та висновків структурними підрозділами в частині опрацювання проекту землеустрою для передачі у приватну власність позивачу земельної ділянки; про зобов'язання Департаменту земельних ресурсів вчинити дії щодо погодження проекту землеустрою; про зобов'язання Департаменту містобудування та архітектури надати позитивний висновок щодо відповідності заявленої ініціативи містобудівній документації або ситуації, а також щодо наявних містобудівних умов і обмежень; про зобов'язання Департаменту земельних ресурсів вчинити дії щодо підготовки проекту рішення Київської міської ради про передачу у приватну власність позивачу земельної ділянки; про зобов'язання Київської міської ради вчинити дії щодо прийняття рішення про погодження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки нормативно та документально не підтверджуються й не підлягають задоволенню.
18. Судами попередніх інстанцій зроблено висновок, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Департаменту містобудування та архітектури щодо надання висновку від 28 серпня 2014 року № 8409/0/12-1/27-14 щодо відмови в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки та скасування цього висновку та вимог про визнання протиправними дій Вавриша А. В. щодо підписання такого висновку не підлягали задоволенню, оскільки зазначений лист від 28 серпня 2014 року № 8409/0/12-1/27-14 є відповіддю на звернення ТОВ «Стафед», не є висновком та не містить ознак відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.
19. Суди дійшли висновку, що з урахуванням неподання позивачем усіх передбачених ст. 118 ЗК України документів, доводи позивача про належність спірної земельної ділянки до земель будівництва житлових будинків, не стосувалися обставин справи.
20. Також, відповідно до висновків судів позовні вимоги до Центру надання адміністративних послуг апарату Київської міської ради (КМДА) не підлягали задоволенню, адже позивачем не було надано жодних підтверджень звернення до цього органу.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
21. Позивач у касаційній скарзі не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, вважаючи їх такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року, а справу направити на новий розгляд.
22. Позивач вважає, що у відповідності до Регламенту розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві затвердженого рішенням Київської міської ради від 15 липня 2004 року № 457/1867 питання про прийнятність заяви про надання безоплатно у власність земельної ділянки вирішується на стадії її подання, тому факт прийняття заяви свідчить про подання позивачем усіх необхідних документів за формою та порядком встановлених законом.
23. Позивач вважає, що судами не вірно зроблено висновки про необхідність відмови в задоволені її позовних вимог через подання нею «заяви» про надання безоплатно у власність земельної ділянки, а не «клопотання», як це вимагало законодавство, через відсутність затвердженої форми такого клопотання.
24. Зазначає, що судами не було встановлено факт отримання або не отримання позивачем дозволу на розробку проекту землеустрою. Вважає, що ним було отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою і таким дозволом є доручення секретаря Київської міської ради.
25. Судами не повно встановлено обставини справи через не врахування інформації опублікованої інтернет виданням ZIK.
26. Вважає, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою бездіяльність Департаменту містобудування та архітектури, якою грубо порушено п. 2, 4-6 ст. 118 ЗК України через не прийняття рішення про погодження або не погодження проекту землеустрою.
27. Скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій не досліджено та не встановлено законність рішення суб'єкта владних повноважень, а саме: рішення Київради від 28 березня 2002 року, яким було внесено зміни до Генерального плану міста Києва, та змінене цільове призначення земельної ділянки на житлове, житлово-будівельне, гаражне і дачно-будівельного призначення. Тож, на час подання позивачем заяви до Київської міської ради про виділення Ділянки, землі на яких вона розташована, не були землями спецпризначення, колективних садів та дач.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
28. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах касаційного перегляду, відповідно до ст.  341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
29. Предметом спору в даній справі є дотримання вимог законодавства суб'єктами владних повноважень і прийняття рішень на виконання ст. 118 ЗК України.
30. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України особа зацікавлена в отриманні безоплатно  у власність земельної ділянки подає клопотання з зазначенням цільового призначення та орієнтовних розмірів земельної ділянки. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
31. Частиною 7 ст. 118 ЗК України встановлено, що районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
32. З метою забезпечення ефективного і оперативного вирішення питань землекористування відповідно до положень законодавства України Київською міською радою рішенням від 15 липня 2004 року № 457/1867 затверджено Регламент розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві (далі - Регламент).
33. Відповідно до ч. 9 ст. 8 Регламенту встановлено підстави для відмови на розроблення документації та вимоги до такої відмови.
34. Відповідно до змісту ст. 118 ЗК України та ч. 9 ст. 8 Регламенту не передбачено такої підстави для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як надання зацікавленою особою не повного переліку документів, отже прийняття клопотання про  отримання земельної ділянки у власність не може свідчити про його відповідність вимогам ст. 118 ЗК України, адже Регламентом не передбачено порядку не прийняття таких клопотань.
35. Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, 14 липня 2010 року ОСОБА_2 звернулась до голови Київської міської ради із заявою про передачу їй безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1.
36. Щодо розгляду вказаної заяви, судом першої інстанції зазначено, що «згідно з повідомленням заступника Київського міського голови - секретаря Київради від 14 липня 2010 року № 29/233-С-15499 за підписом ОСОБА_5, адресованого ОСОБА_6, направлено заяву позивача для розгляду та надання відповіді у встановленому порядку автору, копію Київраді, терміном до 16 серпня 2010 року». 
Суд апеляційної інстанції з цього приводу вказав, що «в матеріалах справи міститься лише повідомлення на бланку заступника Київського міського голови - секретаря Київради від 14 липня 2010 року № 29/233-С-15499, яке підписане ОСОБА_5, адресоване ОСОБА_6 для розгляду та надання відповіді на заяву ОСОБА_2 у встановленому порядку, не містить вказівки про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки. З аналізу зазначеного доручення вбачається, що ОСОБА_5 лише переадресував ОСОБА_6, як компетентній та уповноваженій особі, заяву позивача для розгляду та надання відповіді, однак, будь-якого рішення по суті щодо заявленого клопотання про надання земельної ділянки, надання дозволу на підготовку проекту землеустрою тощо ОСОБА_5 не приймав».
37. Проте, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази розгляду заяви ОСОБА_2 про передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1, яка зареєстрована 14 липня 2010 року.
38. З цього приводу, Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
39. Згідно ст. 11 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.
41. Отже, суди повинні вживати усі, передбачені законом заходи, з метою пошуку ефективного засобу для повного захисту порушених прав, свобод або інтересів особи.
42. Суди попередніх інстанцій, зазначили про відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували подання ОСОБА_2 клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки. Проте, не надали належної оцінки бездіяльності відповідачів щодо розгляду заяви ОСОБА_2 від 14 липня 2014 року.
Відтак, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій, дійшли помилкового висновку, ґрунтуючись на надмірному формалізмі, щодо застосування ч. 6 ст. 118 ЗК України, яка регулює спірні правовідносини. Такий підхід судів попередніх інстанцій до вирішення цієї справи не може забезпечити позивачу ефективний спосіб захисту його прав, у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не відповідає завданням адміністративного судочинства.
43. Процедура розгляду заяви позивача про отримання безоплатно земельної ділянки триває значний період часу, понад строки встановлені ст. 118 ЗК України, без отримання рішення за результатами її розгляду, що на думку Суду порушує права позивача через перебування її у стані невизначеності.
44. Висновок щодо аналогічних спірних правовідносин викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі № 826/505/15 (К/9901/3306/18).
45. За змістом ч. 1, 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
46. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
47. Враховуючи викладене, Суд доходить висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.
48. За таких обставин справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
49. Оскільки Суд повертає справу для нового розгляду до суду першої інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року у справі № 826/925/15 скасувати.
Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова          
Судді                                                                                                             В. М. Кравчук
                                                                                                                      О. П. Стародуб