ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

02 жовтня 2018 року 
Київ
справа №802/1669/17-а
адміністративне провадження №К/9901/50823/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.
за участю секретаря - Калініна О.С.,
учасники справи:
представник позивача - Ольшанецький Д.В.,
представник відповідача - Биков В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області 
на постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 08.12.2017 (суддя - Альчук М.П.) 
та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 (судді Курка О. П., Совгир Д. І., Драчук Т.О.)  у справі №802/1669/17-а 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Барська швейна фабрика» 
до Головного управління ДФС у Вінницькій області 
про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Барська швейна фабрика» (далі - Товариство) звернулось в Вінницький окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень.

Позов мотивовано тим, що за наслідками проведеної перевірки ДФС дійшла помилкового висновку щодо подання Товариством податкових розрахунків сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку з недостовірними відомостями, а також щодо неправомірного застосування понижуючого коефіцієнту під час нарахування єдиного соціального внеску.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.12.2017 позов задоволено частково: 

- визнано протиправними та скасовано рішення ДФС від 28.07.2017 № 0017411312 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.07.2017 № Ю-0017401312. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що при поданні звітів за березень-серпень 2015 року Товариством невірно розраховано понижуючий коефіцієнт, однак при вирішенні даного спору суд позбавлений можливості скасувати в частині рішення від 28.07.2017 №0017411312 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.07.2017 №Ю-0017401312.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задоволено частково:

-визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.07.2017 № Ю-0017401312 в сумі 123 563, 61 грн.;

-визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області від 28.07.2017 року № 0017411312 в сумі 61 781, 81 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. В решті позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Не погодившись з зазначеними судовими рішеннями ДФС звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити у задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про часткову обґрунтованість заявленого адміністративного позову невірно оцінивши обставини справи.

Судове рішення в частині відмови в задоволенні адміністративного позову щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0017391312, яким позивачу нараховано штрафні санкції в сумі 510 грн. в апеляційному порядку не оскаржувалось, тому не є предметом касаційного перегляду.

У своєму відзиві на касаційну скаргу позивач вважає судове рішення суду апеляційної інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами відповідача проведено планову невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.04.2014 по 31.03.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.03.2017.

За результатами перевірки складено акт № 961/1312/00308577 від 11 липня 2017 року.

В акті викладено висновки контролюючого органу про порушення позивачем:

-пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме : подання податкових розрахунків сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) з недостовірними відомостями; 

-ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано своєчасно не нарахований єдиний внесок за період, що перевірявся в сумі 23 598, 08 грн.;

-п. 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано своєчасно не нарахований єдиний соціальний внесок за період, що перевірявся в сумі 123 563, 61 грн.

На цій підставі відповідачем 28.07.2017 прийнято:

-податкове повідомлення-рішення №0017391312, яким позивачу нараховано штрафні санкції в сумі 510 грн. з податку на доходи фізичних осіб;

-рішення № 0017411312 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу донараховано 147 161, 69 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та штрафні санкції в розмірі 73 580, 85 грн.;

-вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-0017401313 зі сплати єдиного внеску в сумі 147 161, 69 грн.

Під час розгляду справи суд апеляційної інстанції виходив з того, що Товариство в порушення вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» при обчисленні розміру єдиного внеску за січень-лютий 2015 року неправильно застосувало понижуючий коефіцієнт та внаслідок порушення приписів частини 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" занизило нараховану суму єдиного внеску в розмірі 37,06%. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції ухвалив постанову про часткове скасування рішення ДФС від 28.07.2017 № 0017411312 про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.07.2017 № Ю-0017401312.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу,  що здійснює його збір та ведення обліку. Пунктом 1 частини 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що платниками єдиного внеску є, у тому числі, роботодавці: підприємства, установи  та організації,  інші юридичні особи, утворені відповідно до трудового договору (контракту)  або на інших умовах,  передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім  цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших  юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. 

Стаття 8 зазначеного Закону регулює розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування 

Згідно з п. 5 вказаної статті єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у відсотках до визначеної абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності.

Пунктом 9-5 Розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що по 31 грудня 2015 року при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам та/або при нарахуванні винагороди за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами розмір  єдиного  внеску, встановлений частиною п'ятою та абзацом другим частини шостої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного   внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" ( 2464-17 ) для платників єдиного внеску, визначених в  абзацах  другому, третьому, четвертому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, застосовується з понижуючим коефіцієнтом (далі - коефіцієнт),  якщо  платником  виконуються одночасно такі умови:

а) база нарахування єдиного внеску в розрахунку на одну застраховану особу в звітному місяці (далі - БН(зо) збільшилась на 20 і більше відсотків порівняно  з  середньомісячною  базою нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік в розрахунку на одну застраховану особу (далі - СмБН(зо)2014);

б) після застосування коефіцієнта середній платіж на одну застраховану  особу в звітному місяці (далі - СП(зо)м) складе не менше ніж середньомісячний платіж на одну застраховану особу платника за 2014 рік (далі - СмП(зо)2014); 

в)кількість застрахованих осіб у звітному місяці, яким нараховані виплати, не перевищує 200 відсотків середньомісячної кількості застрахованих осіб платника за 2014 рік (далі - СмК(зо)2014). Ця умова не застосовується до платників єдиного внеску, визначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством занижено нараховані суми єдиного внеску за січень - лютий 2015 року на 23 5998 грн. 08 коп., а також неправомірно застосовано понижуючий коефіцієнт, що призвело до невірного визначення сум єдиного соціального внеску, нарахованого на заробітну плату особам, які працюють на умовах трудового договору, в результаті чого занижено нараховані суми єдиного соціального внеску за період березень - жовтень 2015 року на загальну суму 123  563 грн. 61 коп.

Разом з цим, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, при поданні звітності за листопад 2015 року платником перераховано понижуючий коефіцієнт за березень-серпень 2015 року та донараховано відповідні суми єдиного соціального внеску. При цьому з вересня по грудень 2015 року понижуючий коефіцієнт розраховувався Товариством правильно.

З огляду на вищевикладене, а також те, що під час розгляду справи встановлено заниження Товариством нарахованої суми єдиного внеску в сумі 23  598 грн. 08 коп., за січень - лютий 2018 року, на думку колегії суддів суду касаційної інстанції, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-0017401312 від 28.07.2017 в сумі 123  563 грн. 61 коп.

Пунктом 122.1 статті 122 ПК України встановлено, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною  підпунктами 1  і  2 пункту 291.4  статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) підлягає скасуванню в частині 123  563 грн. 61 коп., суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області від 28.07.2017 №0017411312 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 61 781, 81.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 344, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області залишити без задоволення.
Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2018 року.

Судді                                                                                                            І.А. Гончарова 

                                                                                                                 Р.Ф. Ханова

                                                                                                       І.Я. Олендер