ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року 
м. Київ

Справа №  902/1087/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - Банк),
представник позивача - Гриб Ю.М. - адвокат (посвідчення від 01.11.2016 № 671);
відповідач-1 - товариство з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" (далі - ТОВ "Терра Фуд", Відповідач-1),
представник відповідача-1  - не з'яв., 
відповідач-2 - ТЕРРА ФУД МІЛК ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД (далі - Відповідач-2),
представник відповідача-2  - не з'яв.,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча Компанія "ТЕРРА ФУД"           (далі - Компанія),
представник Компанії - не з'яв.,
громадянин ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6.),
представник ОСОБА_6 - не з'яв.,
товариство з обмеженою відповідальністю "Крижопільський сироробний завод"             (далі - ТОВ "Крижопільський сироробний завод"),
представник ТОВ "Крижопільський сироробний завод" - не з'яв.,
товариство з обмеженою відповідальністю "Тульчинський маслосирзавод" (далі - ТОВ "Тульчинський маслосирзавод"),
представник ТОВ "Тульчинський маслосирзавод" - не з'яв.,
товариство з обмеженою відповідальністю "Вапнярський молокозавод" (далі - ТОВ "Вапнярський молокозавод"),
представник ТОВ "Вапнярський молокозавод" - не з'яв.,
товариство з обмеженою відповідальністю "Решетилівський маслозавод" (далі - ТОВ "Решетилівський маслозавод"),
представник ТОВ "Решетилівський маслозавод" - не з'яв.,
товариство з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Дружба" (далі - ТОВ "Молочна компанія "Дружба"),
представник ТОВ "Молочна компанія "Дружба" - не з'яв.,

розглянув касаційну скаргу Банку
на рішення господарського суду Вінницької області від 04.10.2017
(суддя Банасько О.О.) та
постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.05.2018
(головуючий суддя - Коломис В.В., судді: Огороднік К.М. і Тимошенко О.М.) 
у справі № 902/1087/16
за позовом Банку
до: ТОВ "Терра Фуд";
ТЕРРА ФУД МІЛК ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД
про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Компанія;
ОСОБА_6;
ТОВ "Крижопільський сироробний завод"; 
ТОВ "Тульчинський маслосирзавод"; 
ТОВ "Вапнярський молокозавод";
ТОВ "Решетилівський маслозавод"; 
ТОВ "Молочна компанія "Дружба".

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про звернення стягнення на предмет застави - 100 % статутного капіталу ТОВ "Крижопільський сироробний завод" вартістю 17 197 000 грн. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27.05.2011 № 20-1435/2-1 (далі - Кредитний договір) у розмірі 219 848       932,31 грн., з якої заборгованість за кредитом - 209 849 000 грн., заборгованість за процентами - 9 406  859,15 грн., пеня за простроченими процентами - 593       073,16 грн.

У подальшому Банк змінив позовні вимоги та просив суд у рахунок погашення заборгованості ТОВ "Терра Фуд" перед Банком за Кредитним договором у розмірі 219 848 932,31 грн., з якої заборгованість за кредитом 209 849 000 грн., заборгованість за процентами 9 406 859,15 грн., сума пені за простроченими процентами 593 073,16 грн., звернути стягнення на заставлене майно, що є предметом застави за договором застави корпоративних прав від 30.01.2013 № 20-0168/3-1 (далі - Договір застави), належне на праві власності ТЕРРА ФУД МІЛК ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД, ТОВ "Терра Фуд", шляхом визнання за Банком права власності на 100 % статутного капіталу ТОВ "Крижопільський сироробний завод" за ціною, визначеною згідно з пунктом 1.3 Договору застави в розмірі 17 197 000 грн.
Позов мотивовано тим, що: Банком і товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Фуд", правонаступником якого є ТОВ "Терра Фуд", укладено договір,  у рамках якого позичальникові було відкрито відновлювальну мультивалютну кредитну лінію з кінцевою датою остаточного повернення сум кредиту 12.04.2017 та з правом Банку достроково вимагати від позичальника повернення усіх отриманих сум у випадку невиконання останнім взятих на себе зобов'язань, і за яким станом на 15.11.2016 утворилася заборгованість;  на забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором було укладено Договір застави.
Рішенням господарського суду Вінницької області від 04.10.2017, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.05.2018, у позові відмовлено. Крім того, зазначеною постановою апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні заяви Банку, Відповідача-1 та Відповідача-2 про затвердження мирової угоди в даній справі.
Судові рішення (у частині відмови в позові) мотивовано тим, що позовна вимога Банку не відповідає приписам статей 24, 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", згідно з якою за рішенням суду предмет застави реалізується шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 названого Закону, оскільки передача  заставодержателю права власності на предмет застави є виключно позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет застави. З тих же підстав суд апеляційної інстанції дійшов і висновку про відмову в задоволенні поданої сторонами заяви про затвердження мирової угоди.
У касаційній скарзі до Верховного Суду Банк, зазначаючи про незаконність та необґрунтованість постанови апеляційної інстанції, прийняття її з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення з даної справи та направити останню на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду. Так, за доводами, наведеними в касаційній скарзі, суд: дійшов невірного висновку щодо неможливості застосування такого способу звернення стягнення на майно, як визнання права власності; неправильно зазначив, що вказані у статті 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" способи реалізації предмета забезпечувального обтяження можна застосувати виключно як позасудові; не врахував, що Договором застави встановлено виключно судовий спосіб звернення на заставлене майно; неправомірно застосував до правовідносин сторін норми статті 27 названого Закону; необґрунтовано відмовив (апеляційний господарський суд) у затвердженні мирової угоди сторін у справі.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили. 

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача,  Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим і апеляційним господарськими судами у розгляді справи з'ясовано та зазначено, зокрема, що:  

- Банком і Відповідачем-1 (позичальник) було укладено Кредитний договір (з подальшими змінами);
- 30.01.2014 Банком і товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Фуд", правонаступником якого є Відповідач-1, укладено в рамках  Кредитного договору договір № 20-1435/2-1 про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування, згідно з яким Банком встановлено позичальникові в межах ліміту кредитної лінії ліміт траншу в розмірі 245       449       632,09 грн. та визначено кінцеву дату погашення кредиту - 28.01.2015;
- на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором      Банком (заставодержатель) і Компанією (заставодавець-1) та ОСОБА_6 (заставодавець-2) укладено Договір застави, за яким:  останній забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з Кредитного договору, укладеного між заставодержателем та позичальником (пункт 1.1); на забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором заставодавці передають у заставу корпоративні права ТОВ "Крижопільський сироробний завод", в яких одна частка становить 17 025 030 грн., а інша - 171 970 грн.;
- у Договорі застави передбачено, зокрема, таке: заставодержатель має право в разі невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов'язань, забезпечених заставою, звернути стягнення на предмет застави у судовому порядку (пункт 4.2.2); звернення стягнення на предмет застави відбувається виключно у судовому порядку (пункт 5.1);
- 12.04.2016 Банк звернувся з вимогою до Відповідача-1 про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором у зв'язку з непогашенням Відповідачем-1 обумовлених цим договором кредитних платежів;
- за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновниками ТОВ "Крижопільський сироробний завод", 100 % статутного капіталу якого є предметом Договору застави, виступають ТОВ "Терра Фуд" та ТЕРРА ФУД МІЛК ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД;
- 24.11.2016 Банком зареєстровано в Державному реєстрі звернення стягнення згідно з  Договором застави;
- наведені обставини стали підставою для звернення Банку з позовом у даній справі; 
- сторонами Договору застави не погоджено позасудових способів звернення стягнення на предмет застави, в тому числі шляхом передачі цього предмета у власність заставодержателя;
- Банком не подавалися докази вчинення ним дій щодо інформування боржника про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для задоволення заявлених у ній позовних вимог щодо звернення стягнення на заставлене майно шляхом визнання за позивачем (Банком) права власності на предмет забезпечувального обтяження.

З урахування вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті положень Законів України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", "Про іпотеку" суд не наділено повноваженнями щодо звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом визнання права власності на нього за заставодержателем.

Подібний же правовий висновок містить і постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 зі справи № 760/14438/15ц (провадження № 14-38цс18).

Отже, попередні судові інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Слід погодитися з висновком апеляційного господарського суду про відмову в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди, оскільки господарський суд не вправі був затверджувати угоду, реалізація умов якої перебуває поза межами повноважень суду.

Водночас не відповідає дійсності посилання скаржника на те, що, "оскільки пунктом Договору застави встановлений виключний спосіб звернення стягнення на предмет застави - судовий", то "Позивач не має іншого вибору, окрім звернення до суду та встановлення його рішенням способу реалізації предмета застави". Із з'ясованого попередніми судовими інстанціями змісту пункту 5.1 Договору застави НЕ вбачається, що в цьому пункті йдеться про набуття заставодержателем предмета застави виключно шляхом визнання права власності на останній; більше того, в цьому пункті зазначалося про звернення стягнення на предмет застави, а визнання права власності на майно або майнові права за своєю правовою природою не є зверненням стягнення на майно (майнові права).

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційних скарг без задоволення, а судових рішень попередніх судових інстанцій - без змін як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального права, в тому числі ЦК України, Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 04.10.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.05.2018 у справі №   902/1087/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                          І. Булгакова

Суддя                                                                                                                         Б. Львов