ПОСТАНОВА
Іменем України

17 жовтня 2018 року 
Київ
справа №553/98/17
адміністративне провадження №К/9901/43127/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 09 лютого 2017 року (головуючий суддя Парахіна Є.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року (головуючий суддя Мінаєва О.М., судді: Макаренко Я.М., Шевцова Н.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Першого заступника начальника Полтавської митниці ДФС Воронька Василя Леонідовича про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0102/80600/16, винесену 28 грудня 2016 року Першим заступником начальника Полтавської митниці ДФС Вороньком Василем Леонідовичем.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначав, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем порушено процедуру притягнення позивача до відповідальності у зв'язку із незабезпеченням його особистої участі при розгляді справи про порушення митних правил; крім того, сама постанова не відповідає формі, затвердженій наказом Міністерства фінансів України №652 від 31 травня 2012 року, в зв'язку з відсутністю деяких реквізитів, зокрема, дати набрання законної сили, строку пред'явлення до виконання, дати вручення (надіслання) особі її копії, реквізитів для добровільної сплати судового збору.

Постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 09 лютого 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суди першої та апеляційної інстанцій, виходили з того, що позивач перевищив встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк доставки транспортного засобу та докази, які б спростовували факт вчинення порушення, відсутні, а тому притягнення його до відповідальності у вигляді накладення штрафу є правомірним. При цьому, судами зазначено, що позивач неодноразово повідомлявся про місце і час розгляду справи й у зв'язку з його неявкою та, в подальшому, - за його клопотанням розгляд справи переносився, а відтак доводи про порушення відповідачем права на особисту участь особи при розгляді справи про порушення митних правил є безпідставними та не свідчать про порушення процедури прийняття рішення.

Крім того, в постанові №0102/80600/16 від 28 грудня 2016 року наявні усі необхідні реквізити та відомості, а форма постанови відповідає затвердженій наказом Міністерства фінансів України №652 від 31 травня 2012 року «Про затвердження форм процесуальних документів у справах про порушення митних правил».

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, в касаційній скарзі посилався на ті ж доводи та обставини, що вже наводились ним в позовній заяві.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційної скаргою, а в подальшому, відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.

Справу згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду: головуючий суддя Пасічник С.С. (суддя-доповідач), судді: Васильєва І.А., Юрченко В.П.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а прийняті судами попередніх інстанцій рішення, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 вересня 2016 року старшим державним інспектором відділу боротьби з митними правопорушеннями Полтавської митниці ДФС складено протокол №0102/80600/16 про порушення ОСОБА_2 митних правил, в якому зазначено, що 24 червня 2016 року в зоні діяльності Чернігівської митниці ДФС України громадянином України ОСОБА_2 на митну територію України в режимі "транзит" був ввезений автомобіль марки VW PASSAT, д.р.н.НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, проте у встановлений частиною 1 статті 95 Митного кодексу України строк з її території не вивезений.

Листом №825/10/16-70-20 від 16 листопада 2016 року Полтавська митниця ДФС запрошувала позивача для проведення опитування на 21 листопада 2016 року, й одночасно повідомляла, що розгляд справи про порушення митних правил відбудеться 24 листопада 2016 року, а у випадку несвоєчасного надходження повідомлення про призначення розгляду даної справи - 30 листопада 2016 року.

В зв'язку з неявкою позивача розгляд справи відкладався й листом №917/10/16-70-2008 від 08 грудня 2016 року до відома останнього доведено, що справа про порушення митних правил №0102/80600/16 буде розглядатись 21 грудня 2016 року, а в разі несвоєчасного надходження повідомлення про призначення розгляду справи на вказану дату - 28 грудня 2016 року та одночасно викликано його для проведення опитування на 19 грудня 2016 року.

16 грудня 2016 року позивач надіслав на адресу Полтавської митниці ДФС лист (одержаний 19 грудня 2016 року), в якому просив відкласти розгляд справи на іншу дату, посилаючись на неможливість з'явитись до митного органу у зв'язку з хворобою, на підтвердження чого надав копію листка непрацездатності.

Водночас, як зазначено у вказаному листку непрацездатності, виданому приватною медклінікою "Меді-Світ", ОСОБА_2 перебував на амбулаторному лікуванні з 15 грудня 2016 року по 21 грудня 2016 року включно й до роботи мав приступити 22 грудня 2016 року.

Листом №957/10/16-70-20 від 21 грудня 2016 року (названим «Щодо розгляду клопотання») відповідач повідомив позивача про те, що розгляд справи відбудеться 28 грудня 2016 року й у разі неможливості особисто з'явитись, під час розгляду справи може бути присутній захисник або представник з документами, які підтверджують обсяг його повноважень згідно статей 498-500 Митного кодексу України

28 грудня 2016 року позивач до Полтавської митниці ДФС не з'явився, свого представника не направив, доказів наявності у нього поважних причин, що перешкодили прибуттю до митного органу в цей день, не подав.

28 грудня 2016 року Першим заступником начальника Полтавської митниці ДФС України Вороньком В.Л. винесено постанову в справі про порушення митних правил №0102/80600/16, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500,00 грн.

При цьому, як зазначено у вказаній постанові, згідно даних програмно-інформаційного комплексу "Автотранспортні засоби" Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України автомобіль марки VW PASSAT, д.р.н.НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 був вивезений за межі митної території України лише 26 жовтня 2016 року.

Отже, оскільки ОСОБА_2 транспортний засіб на митну територію України в режимі «транзит» ввезено 24 червня 2016 року, то кінцевим терміном його вивезення за межі митної території України було 04 липня 2016 року, однак позивачем такий обов'язок виконаний не був.

Таким чином, позивачем перевищено встановлений частиною 1 статті 95 МК України строк доставки автомобіля марки VW PASSAT, д.р.н.НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (пункту вивезення за межі митної території України), більше ніж на десять діб.

Відповідно до статті 90 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 1 частини 1 статті 95 Митного кодексу України встановлені такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина 3 статті 470 Митного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 460 Митного кодексу України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Частиною 1 статті 192 Митного кодексу України передбачено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм, перевізник звільняється від відповідальності за статтею 470 Митного кодексу України у разі наявності факту аварії або дії обставин непереборної сили за умови документального підтвердження такого факту та вчасного (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмового повідомлення найближчого митного органу про обставини події.

Згідно частини 1 статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

У відповідності до положень статті 487 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 488 Митного кодексу України встановлено, що провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до статті 491 Митного кодексу України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій статті 319 цього Кодексу; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

За правилами статті 498 Митного кодексу України прийняття участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення є правом, а не обов'язком особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Така особа зобов'язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами.

Згідно із статтею 526 Митного кодексу України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

З наведеного вбачається, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі на участь у розгляді її справи, положення Митного кодексу України містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації митними органами наданих їм повноважень. Одним із таких застережень є обов'язок особи добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами, тобто утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, у тому числі з метою спливу строків накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, особа, що притягається до адміністративної відповідальності, в разі неможливості особисто бути присутньою при розгляді справи про порушення митних правил не позбавлена можливості брати в ній участь через свого представника (особи, які можуть бути представниками, визначені в статті 499 Митного кодексу України).

Враховуючи встановлені судами обставини перевищення десятиденного строку доставки транспортного засобу, визначеного статтею 95 Митного кодексу України, та їх неспростування позивачем, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про порушенням ним митних правил та провомірність притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі частини 3 статті 470 Митного кодексу України.

Викладені ж у касаційній скарзі доводи про порушення відповідачем права на особисту участь позивача при розгляді справи про порушення митних правил, за встановлених обставин неодноразового повідомлення про місце і час розгляду справи та його перенесення за клопотанням позивача, а також відсутності доказів неможливості прибуття у призначений для розгляду справи час, не свідчать про порушення порядку притягнення до адміністративної відповідальності та незаконність накладення стягнення за вчинене порушення.

Крім того, як правильно зазначили суди, наявна в матеріалах справи копія постанови №0102/80600/16 від 28 грудня 2016 року (а.с.57 та зворот) містить усі необхідні реквізити та відомості, а форма постанови відповідає затвердженій наказом Міністерства фінансів України №652 від 31 травня 2012 року «Про затвердження форм процесуальних документів у справах про порушення митних правил»; натомість ОСОБА_2 до позовної заяви додано лише копію першої сторінки цієї постанови (а.с.5), а реквізити, яких, на його думку, не вистачає, містяться на її другій сторінці.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо правомірності винесеної відповідачем постанови у справі про порушення митних правил №0102/80600/16 від 28 грудня 2016 року, а тому обґрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на відсутність підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень, підстави для їх скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 09 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду