Постанова
Іменем України
 
22 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 127/26867/16-ц
провадження № 61-11589св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_4, 
відповідачі: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієв Артем Анатолійович, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 17 січня    2018 року у складі колегії суддів: Матківської М. В., Берегового О. Ю.,            Медяного В. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до  приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієва А. А., Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 06 липня 2005 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № VIH0GF02020679, згідно з яким вона отримала 51 302,00 дол. США. У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором цього ж дня укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира     АДРЕСА_1. Вважає, що у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієва А. А. не було правових підстав для здійснення державної реєстрації права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на належну їй квартиру, оскільки повідомлення банку від 28 липня 2016 року № 983, що є однією з підстав прийняття нотаріусом оскаржуваного рішення, вона не отримувала та у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення                     № 2103000533123 не розписувалась. Тобто відсутні докази дотримання ПАТ КБ «Приватбанк» вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2013 року в рахунок погашення її заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором                         від 06 липня 2005 року № VIH0GF02020679 у сумі 24 038,65 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на день подачі позову до суду складає          192 140,92 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» із правом укладення від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою покупцем; та виселено ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з цієї квартири без надання іншого житла.
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 232/3681/12 відстрочено виконання зазначеного рішення до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 березня 2016 року у справі № 127/24016/14-ц відстрочено виконання рішення Вінницького міського суду від 09 лютого 2015 року про виселення, до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
Приймаючи оскаржуване рішення приватний нотаріус не врахував той факт, що Ленінським ВДВС Вінницького МУЮ накладений арешт на все належне їй нерухоме майно, що є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде знято. Також спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки є предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв. м. Крім того, приватний нотаріус порушив статтю 13-1 Закону України «Про нотаріат», оскільки він не мав права здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених Законом.
 
Посилаючись на викладене, позивач просила визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32185965 від 02 листопада 2016 року, прийняте приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А. А., про державну реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1.
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що  банк у встановлений законом спосіб повідомив позивача про наявність порушень кредитного договору та попередив, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, ПАТ КБ «Приватбанк» зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки, уклавши відповідний договір купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб, передбачений законодавством України, кредитним договором та договором іпотеки. При цьому зареєстрована заборона відчуження майна, накладена нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є законом з питань майнового забезпечення кредитів, а регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. При цьому, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не регулює порядок вчинення реєстраційних дій нотаріусом. Сама ж реєстраційна дія повністю відповідає чіткому алгоритму послідовних дій державного реєстратора визначених спеціальними нормативно-правовими актами. Нотаріус може здійснювати реєстраційні дії як державний реєстратор відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі нормативно-правових актів, які чинні на момент здійснення такої реєстраційної дії.
 
Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 17 січня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_4
 
Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32185965 від 02 листопада 2016 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області           Завалієвим  А.А., про державну реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.
 
Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що приймаючи 02 листопада 2016 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32185965, а саме права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_1, приватний нотаріус Завалієв А. А., який діяв як державний реєстратор прав на нерухоме майно, не звернув увагу на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не подано для державної реєстрації прав документів у повному обсязі, оскільки повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 28 липня 2016 року № 983 не містить вимоги банку до позивача про усунення порушень у встановлений банком строк, тому воно не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 61) та Закону України «Про іпотеку». При цьому приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А. А. державну реєстрацію права власності на квартиру, проведено поза межами області, в межах якої розташована квартира.
 
У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 17 січня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про здійснення нотаріусом реєстраційних дій 02 листопада 2016 року. Банком під час проведення процедури реєстрації надано нотаріусу усі зазначені у Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25  грудня 2015 року № 1127, документи, що підтверджується матеріалами справи. 
 
Ухвалою від 07 березня 2018 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У квітні 2018 року від ОСОБА_4 на адресу суду надійшов відзив на касаційну скаргу. 
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Судом установлено, що 06 липня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № VIH0GF02020679.
 
Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, що належить їй на праві власності квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ТерещенкоВ. В., зареєстрований в реєстрі за            № 2992 та зареєстрований в реєстрі заборон за № 178.
 
На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32185965 від 02 листопада 2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області           ЗавалієвимА. А., 29 жовтня 2016  року проведено державну реєстрацію за ПАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержателем) права власності на вказану квартиру.
 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 05 грудня 2016 року, вбачається, що підставою виникнення права власності (номер запису про право власності: 17241145) є: договір іпотеки від 06 липня 2005 року № 2992, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Завалієвим А. А.; повідомлення від 28 липня 2016 року № 983, видане ПАТ КБ «Приватбанк»; квитанція про направлення рекомендованого листа від 29 липня 2016 року; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 29 липня 2016 року № 2103000533123. 
 
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
 
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 10 цього Закону державним реєстратором є нотаріус.
 
Відповідно до частини 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це  уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
 
Частиною 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції від 19 жовтня 2016 року) встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя, крім державної реєстрації права власності та інших речових прав, що проводиться нотаріусами незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.
 
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06 жовтня 2016 року, який набрав законної сили           07 жовтня 2016 року, внесені зміни щодо обмеження повноважень державних реєстраторів у сфері державної реєстрації до межі області, в якій розташовано об'єкт нерухомого майна, а саме державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя.
 
Отже, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про скасування рішення про державну реєстрацію, оскільки державна реєстрація здійснена 29 жовтня 2016 року, тоді як рішення про цю державну реєстрацію прийнято 02 листопада 2016 року, тобто пізніше ніж здійснено таку державну реєстрацію. Тобто, чи мав право нотаріус, як державний реєстратор, здійснювати реєстрацію нерухомого майна поза межами Чернігівської області відповідачами не доведено.
 
Доводи заявника про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надав нотаріусу всі необхідні документи для здійснення реєстраційних дій, зокрема і повідомлення про намір іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом переходу до банку права власності на предмет іпотеки, є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що не входить до компетенції Верховного Суду, однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Вінницької області від 17 січня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | О. В. Ступак
| С. О. Погрібний     Г. І. Усик