П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
23 серпня 2018 року
м. Київ
                       
Справа № 9901/28/17 (П/9901/28/17)
Провадження № 11-389сап18        
                       
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю секретаря судового засідання Бондар О. А.,
учасників справи:
позивача - ОСОБА_3,
представника відповідача - Ліходій О. О.,
розглянула у судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2018 року (головуючий Желтобрюх І. Л., судді Бевзенко В. М., Білоус О. В., Данилевич Н. А., Шарапа В. М.) у справі за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії. 
УСТАНОВИЛА:
27 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до ВРП, в якому просив:
- визнати протиправними дії ВРП щодо незарахування до стажу роботи, який дає право на відставку, половини строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого та періоду роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури Олександрійського району Кіровоградської області;
- скасувати рішення ВРП від 5 грудня 2017 року № 3910/0/15-17 про відмову у звільнені його з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (далі - рішення ВРП);
- зобов'язати ВРП повторно розглянути заяву про звільнення у відставку судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_3. з урахуванням висновків суду.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що відмова ВРП у задоволенні його заяви про відставку є неправомірною, оскільки половина строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого та період його роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури Олександрійського району Кіровоградської області, мають бути зараховані до стажу роботи, який дає право на відставку судді.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 13 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовив.
За правовим висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду незарахування відповідних періодів до стажу роботи, який дає право на відставку судді, не є підставою для відмови та не передбачає вчинення відповідачем окремих дій, спрямованих на зарахування або відмову у зарахуванні такого стажу, а є лише одним із мотивів оскаржуваного рішення про відмову у звільнені позивача з посади судді Олександрійського міськрайонного суду у відставку.
Так, суд дійшов висновку, що до стажу роботи, що дає ОСОБА_3 право на відставку із оскаржуваних періодів слід зарахувати лише половину періоду навчання на денному відділенні у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого. Період перебування позивача на посаді помічника-стажиста прокуратури Олександрійського району Кіровоградської області не може бути зарахований до стажу який дає право судді на відставку, оскільки в розумінні Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (чинного, на час перебування позивача на службі в прокуратурі Олександрійського району Кіровоградської області [далі - Закон № 1789-ХІІ]) та Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді [далі -Закон № 2862-ХІІ]), посада помічника стажиста прокуратури не відноситься до прокурорських посад.
Суд також дійшов висновку, що не підлягає зарахуванню до стажу який дає право судді на відставку період фактичної відсутності позивача на робочому місці з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року.
Не погодившись із рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2018 рокуз підстави порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування судом обставин справи та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, уквітні 2018 року ОСОБА_3 подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог. 
Позивач вважає, що суд застосував норму Закону № 1789-ХІІ не у редакції, чинній у період його роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури (з 29 вересня 1997 року по 2 квітня 2000 року), оскільки на той період зазначеним Законом посада стажиста в органах прокуратури зараховувалась до прокурорських посад. Крім того, зазначає, що суд безпідставно не врахував Положення про організацію в органах прокуратури України роботи з молодими спеціалістами, які закінчили вищі юридичні учбові заклади, затвердженого Генеральним прокурором України 23 вересня 1992 року.
Зазначає, що суд дійшов висновку про необхідність зарахування до стажу, що дає право на відставку судді, половини періоду навчання на денному відділенні у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого, поряд із цим не визнав дії відповідача щодо незарахування такого стажу протиправними.
Натомість представник ВРП у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти вимог апеляційної скарги та доводить, що із матеріалів щодо звільнення ОСОБА_3 з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у відставку ВРП обґрунтовано встановила, що позивач не має достатнього стажу роботи і не може бути звільнений у відставку. Просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2018 року - без змін. 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2018 року, а ухвалою від 10 травня 2018 року - призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та аргументи відзиву представника ВРП, заслухавши позивача та представника відповідача, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення і не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати.
Суд першої інстанції встановив таке. 
Указом Президента України від 21 червня 2006 року № 559/2006 ОСОБА_3 призначений на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області строком на п'ять років.
З довідки, наданої Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області вбачається, що з 4 липня 2006 року позивач обіймає посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. 
Водночас, з 15 червня 2015 року по 14 серпня 2015 року ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці. На обґрунтування поважності причин відсутності останнім було надано виписку з медичної картки хворого міської клінічної лікарні №1 ім. М.І. Пірогова м. Москви Російської Федерації.
З 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року суддя ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці, про що у табель обліку використання робочого часу в установленому порядку вносились відмітки про прогул та складено відповідні акти.
26 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) про звільнення з посади судді у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.
12 січня 2017 року ВРЮ прийнято рішення про реорганізацію ВРЮ у ВРП, набуття членами ВРЮ статусу членів ВРП та здійснення повноважень членів ВРП.
30 січня 2017 року до ВРЮнадійшла заява ОСОБА_3 від 24 січня 2017 року про звільнення у відставку на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України, з урахуванням раніше поданої ним заяви.
При цьому позивач вважав, що до стажу, який дає право на звільнення у відставку, мають входити наступні періоди: з 3 липня 1986 року по 5 березня 1987 року - служба в Радянській армії; з 1 вересня 1995 року по 8 вересня 1997 року - навчання на денному відділені у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого; з 29 вересня 1997 року по 2 квітня 2000 року - робота на посаді помічника-стажиста прокуратури Олександрійського району Кіровоградської області; з 1 квітня 2000 року по 2 липня 2000 року - на посаді в.о. помічника прокурора Олександрійського району Кіровоградської області; з 3 липня 2000 року по 19 квітня 2001 року - помічника прокурора Олександрійського району Кіровоградської області (з терміном стажування до лютого 2001 року); з 20 квітня 2001 року по 24 травня 2004 року - помічника прокурора Олександрійського району Кіровоградської області; з 25 травня 2004 року по 3 липня 2006 року - старшого помічника прокурора Олександрійського району Кіровоградської області; з 4 липня 2006 року - суддею Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.
Рішенням ВРП відмовлено у звільненні ОСОБА_3 з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.
Приймаючи таке рішення ВРП виходила з того, що позивач не має необхідного для звільнення у відставку стажу роботи, а тому не може бути звільнений з посади судді у відставку, оскільки періоди його навчання у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого та роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури не можуть бути зараховані до стажу судді, який дає право на звільнення у відставку.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи представника ВРП, заслухавши доводи учасників справи, перевіривши її матеріали, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України передбачено, що підставами для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Відповідно до частини першої статті 112 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тут і далі - Закон № 1402-VІІІ) суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.
Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя» (частина друга цієї статті).
Як передбачено у частині першій статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати у відставку.
До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу (стаття 137 Закону № 1402-VIII).
Водночас, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до пункту 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді; далі - постанова № 865) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Стаття 56 Закону № 1789-XII (чинного, на час призначення позивача на посаду судді) містить поняття «прокурор», під яким слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники,  підпорядковані  прокурори та їх заступники, старші  помічники  і  помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції
До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі стажистами в органах прокуратури (частина п'ята статті 50-1 Закону № 1789-XII).
Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з огляду на зазначені вище норми законів, посада помічника-стажиста прокуратури не відноситься до прокурорських посад, тому висновки ВРП щодо незарахування періоду перебування позивача на посаді помічника-стажиста прокуратури Олександрійського району Кіровоградської області до стажу роботи, що дає судді право на відставку, вважає обґрунтованими.
Твердження позивача про те, що суд безпідставно послався на законодавство України не у редакції, чинній у період його роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури не заслуговує на увагу, оскільки, як зазначалося раніше,за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності Законом № 1402-VIII, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Виходячи із положень постанови № 865 та відомостей щодо трудового стажу ОСОБА_3, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов правильного висновку про те, що до стажу роботи, що дає позивачеві право на відставку підлягає зарахуванню половина періоду навчання на денному відділенні у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого.
Оскільки ОСОБА_3 не має необхідного 20-річного стажу роботи, що дає судді право на відставку, ВРП обґрунтовано відмовила позивачу у звільненні з посади судді у відставку.
Твердження позивача про те, що суд не скасував рішення ВРП, оскільки відповідач не зарахував до стажу роботи, що дає позивачеві право на відставку половину періоду навчання на денному відділенні, не можна вважати такими, що дають підстави для скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у цій справі, бо не зарахування відповідачем зазначеного періоду не спростовує висновку ВРП про відсутність у ОСОБА_3 необхідного стажу роботи, що дає право на відставку судді.
Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення ВРП ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального й процесуального права. 
Міркування і твердження позивача в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених в оскаржуваному рішенні. 
Як убачається із матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив докази у справі та, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3
Велика Палата Верховного Суду не встановила порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315, частини першої статті 316 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд прийняв правильне і законне рішення, доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, тому немає підстав для скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2018 року.
Керуючись статтями 250, 266, 292, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко |
Судді: | Н. О. Антонюк | Н. П. Лященко |
| С. В. Бакуліна | Л. І. Рогач |
| В. В. Британчук | І. В. Саприкіна |
| Д. А. Гудима | О. С. Ткачук |
| О. С. Золотніков | В. Ю. Уркевич |
| О. Р. Кібенко | О. Г. Яновська |
| Л. М. Лобойко | |