Постанова
Іменем України
15 листопада 2018 року
м. Київ
справа № 388/688/16-ц
провадження № 61-15358св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 травня 2017 року в складі колегії суддів: Гайсюка О. В., Голованя А. М., Мурашка С. І.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно отриманих коштів.
Позовна заява мотивована тим, що 08 травня 2003 року ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 83 000 грн за продаж земельної ділянки на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, проте договір купівлі-продажу до цього часу між сторонами не укладено, оскільки купівлі-продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення не допускається. Отримання коштів підтверджується розпискою. Отже відповідач безпідставно набула ці кошти, оскільки договір-купівлі продажу укладено не було.
На підставі викладеного ОСОБА_4 просила стягнуто з ОСОБА_5 безпідставно набутті кошти з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних        у розмірі 424 403,85 грн.
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області                        від 07 березня 2017 року (в складі судді Баранського Д. М.) у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем пропущено строк позовної давності.
Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 травня           2017 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у стягненні 83 000 грн та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 83 000 грн безпідставно отриманих коштів та 2 893,80 грн судового збору.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_5 безпідставно отримала 83 000 грн, оскільки її земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення і позивач дізналась, що на момент отримання цих коштів купівля-продаж таких земель була заборонена відповідно до Перехідних положень Земельного Кодексу України 2001 року. Спочатку сторони чекали зняття мораторію на продаж землі сільськогосподарського призначення, однак його не відбулося. Право ОСОБА_4 було порушеним з моменту, коли ОСОБА_5 відмовилася повертати безпідставно отримані нею кошти, і саме з цього часу починається перебіг позовної давності.
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що на час продажу земельної ділянки діяв мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення, про що позивач знала, отже вона пропустила строк позовної давності, тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову з цих підстав.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.
28 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Суди встановили, що відповідно до розписки ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 08 травня 2003 року 83 000 грн за продану їй земельну ділянку, що належить ОСОБА_5 згідно з державним актом серії НОМЕР_1, виданого 27 березня 2001 року Суходольською сільською радою Долинського району Кіровоградської області.
Земельна ділянка ОСОБА_5 відноситься до земель сільськогосподарського призначення і на момент отримання коштів купівля-продаж таких земель була заборонена відповідно до Перехідних положень Земельного Кодексу України 2001 року.
Відповідно до частини першої статті 469 ЦК Української РСР особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі.
Вказана норма також закріплена у частині першій статті 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Крім цього, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.
До вищезазначеного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 23 березня 2016 року в справі № 6-2978цс15.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_5 безпідставно отримала 83 000 грн, оскільки її земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення і на момент отримання цих коштів купівля-продаж таких земель була заборонена відповідно до Перехідних положень Земельного Кодексу України. Отже, договір купівлі-продажу укладено не було, тому безпідставно отримані кошти підлягають поверненню.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо пропуску строку позовної давності, оскільки право ОСОБА_4 на повернення безпідставно отриманих коштів було порушеним з моменту, коли ОСОБА_5 відмовилася їх повертати, і саме з цього часу починається перебіг позовної давності.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 І. М. Фаловська
В.С. Висоцька
В.В. Пророк