Постанова
Іменем України
30 жовтня 2018 року
м. Київ
справа №753/9766/17-ц
провадження № 61-30898св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., УсикаГ. І.,
учасники справи:
позивач - Управління справами Верховної Ради України,
відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка є законним представником ОСОБА_6, ОСОБА_6,
треті особи: Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України, Служба у справах дітей Дарницької районної у                     м. Києві державної адміністрації, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 липня 2017 року у складі судді Рейнарт І. М.,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_7 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2017 року, у якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2017 року і направити справу для продовження її розгляду до  Апеляційного суду м. Києва.
30 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за позовом Управління справами Верховної Ради України до  ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про виселення з службового приміщеня без надання іншого жилого приміщення за касаційною скаргою представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2017 року.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка є законним представником ОСОБА_6, ОСОБА_6                        зі службового жилого приміщення за адресою - АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
13 липня 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та ОСОБА_5 подали до Апеляційного суду м. Києва апеляційні скарги на вказане заочне рішеня суду.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2017 року апеляційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та ОСОБА_5, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року повернуто заявникам.
У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_7, в обгрунтування неправомірності прийнятої оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційних скарг на заочне рішення суду першої інстанції, посилається на те, що сторони мают право оскаржити в суді апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції (заочне чи не заочне). Стаття 272 ЦПК України не містить посилань, що заочне рішення обов'язково повинно розглядатися судом першої інстанції на підставі заяви про перегляд заочного рішення. 
Повертаючи апеляційну скаргу апеляційний суд виходив з того, що відповідачі із заявою про перегляд заочного рішення до суду не зверталися, апеляційні скарги подано в загальному порядку, що не відповідає визначеному нормами процесуального права порядку оскарження заочного рішення.
Управління справами Верховної Ради України подало заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило про правомірність прийтятої судом апеляційної інстанції ухвали, її відповідність нормам матеріального та процесуального права та просило відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня                   2017 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка також є законним представником ОСОБА_6, ОСОБА_6                     зі службового жилого приміщення за адресою АДРЕСА_1без надання іншого жилого приміщення.
Згідно з частиною першою статті 228 ЦПК України 2004 року заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Відповідно до частини четвертої статті 231 ЦПК України 2004 року у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з частиною тертьою статті 232 ЦПК України 2004 року повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
За змістом положень статей 231, 232 ЦПК України 2004 року  оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення. 
Постановлена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 228, 231, 232 ЦПК України 2004 року. 
Доводи, викладені в касаційній скарзі, в обгрунтування скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають приписам частини першої статті 228 та частини четвертої статті 231 ЦПК України та є власним тлумаченням норм процесуального права.               
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2017 року - без змін.
Керуючись статтями 409, 401, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21липня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          А. С. Олійник
 
                                                                                                                      В.О. Кузнєцов
 
                                                                                                                      Г.І. Усик