ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/9673/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.

за участю секретаря:  Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс"

на рішення Господарського суду міста Києва 
(суддя - Сташків Р.Б.)
від 11.10.2017
та постанову Київського апеляційного господарського суду
(головуючий - Яковлєв М.Л., судді: Разіна Т.І., Чорна Л.В.)
від 18.06.2018

у справі № 910/9673/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс"
до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство фінансів України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,  Національний банк України
про стягнення 43 041 915, 13 грн,

за участю представників учасників справи: 

від позивача - Савенко О.О.;
від відповідача - Лазовський О.В.;
від третьої особи 1 - не з'явився;
від третьої особи 2 - не з'явився;
від третьої особи 3 - Пріцак І.Є., Уколов О.Л.;

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс" (далі - ТОВ "Оптімус Плюс") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") про зобов'язання зарахувати (повернути) безпідставно списані з його рахунків грошові кошти, а також про стягнення 113 204, 19 грн пені.

1.2. В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Оптімус Плюс" посилається на те, що розпорядження на списання відповідної суми коштів ТОВ "Оптімус Плюс" не надавало. Крім того, ТОВ   "Оптімус Плюс" не є пов'язаною з ПАТ КБ "Приватбанк" особою, що також унеможливлювало списання цих коштів з його поточних та депозитних рахунків на підставі статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Пеню нараховано позивачем на підставі пункту 7.1. додатку 1 до договору.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у задоволенні позову відмовлено повністю.

2.2. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 залишено без змін.

2.3. Господарськими судами встановлено такі обставини:

- на підставі договорів банківського рахунку на комплексне банківське обслуговування від 15.08.2013 № WWW4XT_ГО, договорів про розміщення грошових коштів на поточному депозитному рахунку від 30.03.2016 № 511831, від 31.03.2016 №  512363, від 02.06.2016 № 544865 ТОВ "Оптімус Плюс" мало відкриті в ПАТ КБ "Приватбанк" рахунки № 26000050006251, 26004050007171, 26003050011577, 26009050007875, 26005050010037, 26052050002827;

- Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.12.2016 № 961 "Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи", відповідно до якої було прийнято пропозицію Національного банку України щодо участі держави в особі Міністерства фінансів у виведенні з ринку ПАТ КБ "Приватбанк" у спосіб, визначений п. 5 ч. 2 ст. 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- також 18.12.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2859 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ  КБ  "Приватбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", яким розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації з 19.12.2016;

- ТОВ "Оптімус Плюс" 19.12.2016 направило ПАТ КБ "Приватбанк" платіжні доручення на переказ з рахунків № 26000050006251 та № 26004050007171 грошові кошти на загальну суму 5 395 929 грн; 20.12.2016 - платіжні доручення на переказ з рахунків №  26000050006251 та № 26004050007171 грошові кошти на загальну суму 114  818  884,   12 грн, однак 22.12.2016 платіжні доручення від 19.12.2016 на загальну суму 5 395 929 грн та від 20.12.2016 на загальну суму 107 808 261, 39 грн були повернуті ТОВ "Оптімус Плюс" без виконання;

- виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.12.2016 прийнято рішення № 2891 "Про здійснення розрахунково-касового обслуговування під час тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "Приватбанк", яким вирішено не здійснювати операції з пов'язаними з банком особами протягом строків здійснення тимчасової адміністрації;

- також 20.12.2016 тимчасовою адміністрацією ПАТ КБ "Приватбанк" видано наказ №  22 "Про заборону видаткових операцій з рахунків пов'язаних осіб", яким заборонено здійснювати будь-які видаткові банківські операції з рахунків пов'язаних осіб банку та клієнтів банку, що в подальшому були розблоковані на підставі відповідного наказу від 21.12.2016 № 44 "Про перерахування коштів пов'язаних осіб";

- на підставі рішення комісії Національного банку України з питань визначення пов'язаних із банками осіб і перевірки операцій банків з такими особами від 13.12.2016 № 105 ТОВ "Оптімус Плюс" визнано пов'язаною з ПАТ КБ "Приватбанк" особою, про що 14.12.2016 ПАТ КБ "Приватбанк" було надіслано Національним банком України електронне повідомлення № 26-0005/101695;

- виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.12.2016 прийнято рішення № 2887 "Про погодження умов придбання акцій додаткової емісії неплатоспроможного банку ПАТ КБ "Приватбанк", яким погоджено умови договорів про придбання акцій додаткової емісії від імені пов'язаних осіб неплатоспроможного банку;

- між ТОВ "Оптімус Плюс" та ПАТ КБ "Приватбанк" 20.12.2016 укладено договір №  22/2016 про придбання акцій, згідно з яким сторони, керуючись ст. 41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", дійшли згоди про те, що ПАТ КБ "Приватбанк" зобов'язалося передати ТОВ "Оптімус Плюс", а останній - придбати, в обмін на грошові зобов'язання ПАТ КБ "Приватбанк" перед ТОВ "Оптімус Плюс" 145 033 штук простих іменних акцій додаткової емісії ПАТ КБ "Приватбанк" за ціною 280 грн за акцію, загальною вартістю 40 609 240 грн. На виконання умов даного договору сторонами було складено та підписано акт приймання-передавання від 20.12.2016;

- відповідно до наявних у матеріалах справи копій меморіальних ордерів від 21.12.2016 ПАТ КБ "Приватбанк" списало з рахунків ТОВ "Оптімус Плюс" на транзитний рахунок ПАТ КБ "Приватбанк" грошові кошти згідно з призначенням платежу "згідно договору про придбання акцій", а саме: з рахунку № 26009050007875 суму в розмірі 1 102 931, 49 євро, з рахунку № 26005050010037 суму в розмірі 249  375   дол. США, з рахунку № 26003000696500 суму в розмірі 131 816, 22 дол. США, з рахунку № 26082000835520 суму в розмірі 316, 62 дол. США, з рахунку №  26009000448172 суму в розмірі 100 грн, з рахунку № 26080000553417 суму в розмірі 200 776, 36 грн, з рахунку № 26002000169306 суму в розмірі 100 грн, з рахунку № 26080000067613 суму в розмірі 2 435, 73 грн, з рахунку № 26052050002827 суму в розмірі 152 144, 67 грн.

2.4. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з такого:

- докази визнання рішення комісії Національного банку України з питань визначення пов'язаних із банками осіб і перевірки операцій банків з такими особами від 13.12.2016 № 105 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.12.2016 № 2887 "Про погодження умов придбання акцій додаткової емісії неплатоспроможного банку ПАТ КБ "Приватбанк" незаконними чи їх скасування в установленому законом порядку в матеріалах справи відсутні, та до компетенції господарських судів з огляду на їх правову природу вирішення питання щодо їх правомірності не належить;

- правомірність договору №   22/2016 про придбання акцій презюмується з огляду на положення ст. 204 Цивільного кодексу України;

- ПАТ КБ "Приватбанк" правомірно списало грошові кошти з рахунків ТОВ "Оптімус Плюс" на виконання договірних зобов'язань, у зв'язку з чим підстави для їх повернення за умови дійсності та чинності вказаного договору відсутні;

- щодо позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 113 204, 19 грн, нарахованої внаслідок безпідставного списання грошових коштів, то встановивши відсутність безпідставного списання ПАТ КБ "Приватбанк" грошових коштів, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення також цієї вимоги.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018, ТОВ   "Оптімус Плюс" подало касаційну скаргу, в якій просить 

- на підставі пункту 1 частини 1 статті 287, частини 2 статті 302, частини 1 статті 303, статті 304, пункту 3 частини 1 статті 308 і частини 1 статті 311 Господарського процесуального кодексу України передати справу на розгляд об'єднаної палати Верховного Суду;

- оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ   "Оптімус Плюс" задовольнити.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги:

- суди попередніх інстанцій дали неправильну юридичну оцінку обставинам справи, зокрема у судових рішеннях не зазначено:

яка сума грошових коштів була на кожному з рахунків товариства на початок кожного операційного дня від моменту запровадження тимчасової адміністрації до дати коли Банк почав виконувати платіжні доручення товариства, докази щодо цих обставин містяться в матеріалах справи,

що було зазначено Банком в платіжних дорученнях від 19.12.2016 і від 20.12.2016 як підставу їх повернення без виконання, докази щодо цих обставин містяться в матеріалах справи,

умови договору банківського рахунку на комплексне банківське обслуговування, зокрема підпунктів 2.1.9, 2.4.4, докази щодо цих обставин містяться в матеріалах справи,

суди не дали оцінки тій обставині, що Банк не повідомив ТОВ "Оптімус Плюс" про отримання ним 14.12.2016 рішення НБУ № 105 від 13.12.2016 "Про визначення осіб пов'язаними з ПАТ КБ "Приватбанк",

судами не згадано у судових рішеннях про факт листування ТОВ "Оптімус Плюс" і зміст звернень товариства до Банку, докази щодо цих обставин містяться в матеріалах справи;

- господарськими судами неправильно застосовано статтю 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а відтак статтю 41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", частину 3 статі 242 та частину 2 статті 1071 Цивільного кодексу України, а також статтю 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- судами попередніх інстанцій порушено статтю 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частину 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, бо проігнорували як джерело права практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014, "Рисовський проти України" від 20.10.2011, Zolotas проти Греції від 29.04.2013;

- судом апеляційної інстанції порушено підпункт 11 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з частиною 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, помилково застосувавши частину 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України;

- суди попередніх інстанцій не врахували правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 3-1182гс15 від 03.02.2016;

- господарські суди неправильно виклали зміст позовних вимог товариства в частині стягнення пені, оскільки неправильно визначили за яке порушення і на яку суму нараховано пеню. Товариство нарахувало пеню на суму, яку не було списано, але у переказі якої було відмовлено;

- Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містить визначення "пов'язані з банком особи", а тому Фонд та уповноважена особа мали керуватися визначенням "пов'язані з банком особи", наведеним у статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність";

- суди попередніх інстанцій не з'ясували яким чином Фонд та Уповноважена особа вирішували які особи є пов'язаними з Банком, тобто коли, від якої особи і у який спосіб було отримано інформацію про осіб, які набули статусу пов'язаної з банком особи, зокрема про ТОВ "Оптімус Плюс";

- господарські суди дали неправильне тлумачення закону - статті 52 Закону України "Про банки і банківські діяльність" і через це дали неправильну юридичну оцінку тій обставині, що списання грошових коштів з посиланням на статтю 41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відбулось 21.12.2016, а строк в 15 робочих днів (зі спливом якого відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" особа вважається пов'язаною з банком) закінчився 05.01.2017;

- судом апеляційної інстанції порушено норму процесуального права, а саме частину 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України".

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" просило відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. При цьому, навівши такі доводи:

- списання грошових коштів з рахунків ТОВ "Оптімус Плюс" здійснено на підставі статті 41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та відповідно до інтересів Держави, згідно з рішенням Ради національної безпеки та оборони України "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки України в економічній сфері та захисту інтересів вкладників" від 18.12.2016; постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання забезпечення фінансової стабільності системи" № 961 від 18.12.2016; постановою Правління Національного банку України від 18.12.2016 № 498-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" до категорії неплатоспроможних"; рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2859 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Приватбанк". Станом на сьогодні зазначені рішення органів державної влади та договір про придбання акцій не скасовані та є чинними;

- у розумінні норм частин 2, 4, 5 глави 2 Положення про визначення пов'язаних із банком осіб, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №   315 від 12.05.2015, момент визнання особи пов'язаної з банком і права застосування відповідних правових наслідків співпадає з моментом безпосереднього виявлення ознак пов'язаності особи;

- списання грошових коштів з рахунків позивача здійснювалось в чіткій відповідності із нормами чинного законодавства, зокрема статті 1071 Цивільного кодексу України, і не потребувало волевиявлення ТОВ "Оптімус Плюс".

3.4. Також ПАТ КБ "Приватбанк" було подано письмові пояснення щодо відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

3.5. У відзиві на касаційну скаргу Національний банк України просив відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. При цьому наведено такі доводи:

- чинним законодавством не передбачено обов'язку Національного банку України повідомляти безпосередньо пов'язану особу, в даному випадку - ТОВ "Оптімус Плюс", про виявлення ознак її пов'язаності і визнання її пов'язаною особою; 

- рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався суд

4.1. Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ТОВ  "Оптімус Плюс" до ПАТ КБ "Приватбанк" про зобов'язання зарахувати (повернути) безпідставно списані з його рахунків грошові кошти, а також про стягнення 113 204, 19 грн пені.

4.2. Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. При цьому під кредиторами банку маються на увазі юридичні або фізичні особи, які мають документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Водночас, відповідно до пункту 5 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виконання операцій з виплати переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

4.3. ТОВ "Оптімус Плюс" під час розгляду справи в місцевому господарському суді та суді апеляційної інстанції посилалось на те, що наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації 19.12.2016 на його рахунки надходили грошові кошти, проте йому було відмовлено у виконанні платіжних доручень на підставі пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Такі доводи викладені також в касаційній скарзі.

4.4. Судами попередніх інстанцій не надано оцінки наведеним доводам та відповідно не встановлено обставини справи, які входять до предмета доказування, а саме: скільки рахунків було відкрито ТОВ "Оптімус Плюс" у ПАТ КБ "Приватбанк", на які саме рахунки надходили грошові кошти 19.12.2016, з яких рахунків були списані грошові кошти на виконання договору про придбання акцій.

4.5. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягненні пені в розмірі 113 204, 19 грн, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що встановивши відсутність безпідставного списання відповідачем грошових коштів, позовна вимога про стягнення з останнього 113 204, 19 грн пені, нарахованої на підставі п. 7.3. додатку 1 до договору за несвоєчасне повернення цих коштів, задоволенню не підлягає.

Проте судами не перевірено на яку саме суму було нараховано пеню ТОВ "Оптімус Плюс", виходячи з розрахунку ціни позову. Також не було перевірено обставин щодо того чи були рахунки, з яких списано грошові кошти відповідно до меморіальних ордерів на виконання договору про придбання акцій, тими самими щодо переказу з яких надавались платіжні доручення 19.12.2016 та 20.12.2016, які не були виконані та як наслідок у зв'язку з чим і була нарахована пеня позивачем. 

4.6. Окрім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов'язання зарахувати (повернути) безпідставно списані з його рахунків грошові кошти суди попередніх інстанцій виходили з того, що правомірність договору № 22/2016 про придбання акцій презюмується з огляду на положення статті 204 Цивільного кодексу України; ПАТ КБ "Приватбанк" правомірно списало грошові кошти з рахунків ТОВ  "Оптімус Плюс" на виконання договірних зобов'язань, у зв'язку з чим підстави для їх повернення за умови дійсності та чинності вказаного договору відсутні.

4.7. Місцевий господарський суд, приймаючи рішення від 11.10.2017, керувався нормами Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017. Провадження у суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ТОВ "Оптімус Плюс" було порушено до набрання чинності Законом України №   2447-VІІІ від 03.10.2017, яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, проте справа розглядалась за правилами, що діють після набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України 15.12.2017.

Отже, судом касаційної інстанції здійснюється перевірка правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які діяли на час розгляду ними даної справи. 

4.8. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог норм процесуального права щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

4.9. Отже, господарські суди зобов'язані надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, які містяться в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

4.10. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

4.11 У пункті 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України).

Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

4.12. Разом з тим, не врахувавши викладеного, місцевий господарський суд відмовляючи в позові, послався лише на презумпцію правомірності правочину, проте не дав оцінки самому договору № 22/2016 про придбання акцій як доказу по справі, не перевірив його на відповідність нормам чинного законадавства. 

4.13. Також нормою частини 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

До прохальної частини апеляційної скарги ТОВ "Оптімус Плюс" було включено вимогу про визнання недійсним договору № 22/2016 про придбання акцій.

4.14. Суд апеляційної інстанції, розглядаючи наведену вимогу вказав про те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ТОВ "Оптімус Плюс" подало заяву про зміну предмету позову, в якій, окрім первісних вимог, заявило вимогу про визнання недійсним договору про придбання акцій №22/2016 від 20.12.2016. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у справі №910/9673/17 заяву позивача про зміну предмету позову від 13.09.2017 із доданими до неї документами повернуто без розгляду, оскільки, суд першої інстанції дійшов висновку, що поданою заявою про зміну предмету позову позивач фактично змінив і предмет, і підставу первісного позову, заявивши нову позовну вимогу про визнання договору недійсним. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 13.03.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у справі № 910/9673/17 залишено без змін.

При цьому суд апеляційної інстанції також послався на частину 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Оскільки позивачем не заявлялися вимоги про визнання договору придбання акцій № 22/2016 від 20.12.2016 недійсним, то дані вимоги не можуть розглядатися і апеляційною інстанцією.

4.15. Разом з тим суд апеляційної інстанці, не врахувавши положення частини 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, не дав належну оцінку доводам ТОВ "Оптімус Плюс" щодо неможливості включити відповідну вимогу до позовної заяви та, як наслідок, також не дав оцінки згаданому договору на відповідність його нормам чинного законодавства.

4.16. Щодо інших доводів касаційної скарги колегія суддів зазначає таке.

4.17. Статтею 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що для цілей цього Закону пов'язаними з банком особами є: 

1) контролери банку; 
2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку;
3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку;
4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи;
5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку;
6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб;
7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини;
8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 
9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

Банк зобов'язаний подавати Національному банку України інформацію про пов'язаних із банком осіб у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України.

Національний банк України при здійсненні банківського нагляду має право визначати пов'язаними з банком особами фізичних та юридичних осіб, зазначених у пунктах 1-9 частини першої цієї статті, за наявності ознак, визначених у нормативно-правових актах Національного банку України, з урахуванням характеру взаємовідносин, операцій та наявності інших зв'язків із банком. Про таке рішення Національний банк України не пізніше наступного робочого дня повідомляє відповідний банк. У такому разі особа вважається пов'язаною з банком, якщо банк протягом 15 робочих днів із дня отримання повідомлення Національного банку України про визначення особи пов'язаною з банком не доведе протилежного.

Особа, визначена рішенням Національного банку України пов'язаною з банком особою, чи такий банк можуть оскаржити в установленому законом порядку рішення Національного банку України про визначення особи пов'язаною з банком особою, а в разі притягнення такої особи до передбаченої законом відповідальності - оспорити підстави рішення Національного банку України про її визначення пов'язаною з банком особою.

4.18. Постановою Правління Національного банку України від 12.05.2015 № 315 затверджено Положення про визначення пов'язаних із банком осіб.

Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу ІІ Положення Національний банк може визначати пов'язаною із банком особу відповідно до вимог статті 52 Закону із застосуванням зокрема ознак, зазначених у главі 3 цього розділу.

Національний банк може визначати пов'язаною з банком особу, використовуючи одну або декілька ознак одночасно.

Рішення про визначення юридичних або фізичних осіб пов'язаними з банком особами приймає Комісія з питань визначення пов'язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами (далі - Комісія). Національний банк приймає рішення про визначення юридичної або фізичної особи пов'язаною з банком особою кожного разу, коли Національний банк виявляє підстави для цього. Визначення особи не пов'язаною з банком не перешкоджає наступному визначенню такої особи пов'язаною, якщо для цього виникають підстави (пункт 2 глави 2 розділу ІІ Положення).

Національний банк не пізніше наступного робочого дня після прийняття рішення про визначення особи (осіб) пов'язаними з банком засобами електронного зв'язку доводить його до відома банку або надсилає його в письмовій формі (пункт 3 глави 2 розділу ІІ Положення).

Особа вважається пов'язаною з банком, якщо банк протягом 15 робочих днів із дня отримання такого повідомлення Національного банку про визначення пов'язаною з банком особи не доведе протилежного (пункт 4 глави 2 розділу ІІ Положення).

Якщо банк доведе, що особа не є пов'язаною з банком, то відповідне рішення Комісії скасовує/змінює Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем (далі - Комітет) (пункт 5 глави 2 розділу ІІ Положення).

4.19. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі рішення комісії Національного банку України з питань визначення пов'язаних із банками осіб і перевірки операцій банків з такими особами від 13.12.2016 № 105 ТОВ "Оптімус Плюс" визнано пов'язаною з ПАТ КБ "Приватбанк" особою, про що 14.12.2016 ПАТ КБ "Приватбанк" було надіслано Національним банком України електронне повідомлення № 26-0005/101695.

Зазначене рішення на час розгляду справи господарськими судами було чинним та не було скасоване/змінене. 

4.20. Наведеним спростовуються доводи ТОВ "Оптімус Плюс", викладені у касаційній скарзі, щодо: неправильного застосування судами попередніх інстанцій статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; не з'ясування яким чином Фонд та Уповноважена особа вирішували які особи є пов'язаними з Банком, тобто коли, від якої особи і у який спосіб було отримано інформацію про осіб, які набули статусу пов'язаної з банком особи, зокрема про ТОВ "Оптімус Плюс"; не врахування тієї обставини, що строк в 15 робочих днів (зі спливом якого відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" особа вважається пов'язаною з банком) закінчився 05.01.2017.

Окрім того, доводи касаційної скарги щодо не з'ясування підстав та порядку визначення ТОВ "Оптімус Плюс" пов'язаною з банком особою, не можуть бути розглянуті в межах підстав та предмету даного спору, з огляду також на те, що їх з'ясування та перевірка не входить до компетенції господарського суду, вони можуть бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства.

При цьому колегією суддів враховується, що аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 904/281/17, від 13.02.2018 у справі № 916/174/17.

4.21. Статтею 41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено особливості виведення неплатоспроможного банку з ринку за участю держави.

У частині 6 зазначеної статті передбачено, що у день отримання рішення Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку відповідно до пункту 5 частини другої статті 39 цього Закону Фонд у строки, встановлені цією частиною, вживає заходів до додаткового розміщення акцій нової емісії за таких умов:

1) повідомлення акціонерів про скликання загальних зборів не здійснюється;
2) у строк не пізніше двох робочих днів після прийняття загальними зборами рішення про збільшення статутного капіталу неплатоспроможного банку здійснюється укладення уповноваженою особою Фонду договорів від імені пов'язаних осіб такого банку про придбання акцій додаткової емісії неплатоспроможного банку;
3) повідомлення акціонерів про скликання загальних зборів для прийняття рішень про затвердження результатів розміщення акцій не здійснюється;
4) дата подання рішення про розміщення акцій додаткової емісії та змін до статуту неплатоспроможного банку до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку вважається датою реєстрації випуску акцій;
5) дата подання змін до статуту неплатоспроможного банку на погодження Національним банком України та на реєстрацію державному реєстратору вважається датою погодження змін Національним банком України та реєстрації державним реєстратором;
6) дата фактичного подання документів до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку для реєстрації випуску акцій з урахуванням розміщених акцій додаткової емісії неплатоспроможного банку вважається датою реєстрації випуску акцій неплатоспроможного банку. Підтвердженням фактичного подання належних документів вважається наявність відмітки Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про прийняття документів (реєстраційний індекс);
7) дата подання належних документів до Національного банку України, державного реєстратора, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку визначається за відміткою відповідного державного органу про прийняття документів (реєстраційний індекс).

До здійснення внеску до статутного капіталу Фонд:

зобов'язаний повністю сформувати резерви банку на покриття збитків за активними банківськими операціями, у тому числі з урахуванням ризиків неповернення кредитів пов'язаними особами, ґрунтуючись на висновках та інформації, що надійшли від Національного банку України;

має право розпорядитися необтяженими грошовими зобов'язаннями банку перед пов'язаними особами, а також необтяженими грошовими зобов'язаннями перед юридичними та фізичними особами, що не пов'язані з банком, крім коштів за поточними та депозитними рахунками таких осіб шляхом обміну зазначених зобов'язань на акції додаткової емісії банку.

4.22. При цьому колегія суддів враховує, що у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 916/174/17 викладено правову позицію, згідно з якою зі змісту частини 6 статті 411 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що Фонд має право розпоряджатися (шляхом обміну на акції додаткової емісії банку) необтяженими грошовими зобов'язаннями банку як перед пов'язаними особами, так і перед юридичними та фізичними особами, що не пов'язані з банком. Водночас окреме зазначення у наведеній правовій нормі про зобов'язання кожної з вказаних груп осіб із застосуванням розділового сполучника "а" дає підстави для висновку про неоднакове правове регулювання правовідносин щодо відповідних необтяжених грошових зобов'язань банку в залежності від особи кредитора таких зобов'язань та встановлення виключення щодо коштів за поточними та депозитними рахунками саме стосовно осіб, що не пов'язані з банком.

4.23. Відповідно до статті 1071 Цивільного кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

4.24. Згідно зі статтею 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. 

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

4.25. Частиною 3 статті 242 Цивільного кодексу України передбачено, що законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

4.26. З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (частина 1 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"). 

4.27. Колегією суддів відхиляються доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а відтак статті 41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", частини 3 статі 242 та частини 2 статті 1071 Цивільного кодексу України, а також статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки наведеними нормами передбачено виникнення представництва як підстави для вчинення правочину однією стороною від імені другої сторони не лише з договору чи акта органу юридичної особи, а й безпосередньо із закону та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства, зокрема, укладення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб договорів про придбання акцій додаткової емісії неплатоспроможного банку від імені пов'язаних осіб такого банку.

4.28. Також оскільки колегією суддів при розгляді даної справи враховано правові позиції Верховного Суду у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №   904/281/17, від 13.02.2018 у справі № 916/174/17, відсутні правові підстави для задоволення клопотання ТОВ "Оптімус Плюс" про передачу зазначеної справи на розгляд об'єднаної палати Верховного Суду.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

5.3. Згідно з частиною 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або

2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

5.4. З врахуванням викладеного, оскільки як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість з'ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове рішення у справі, то це відповідно є підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій, та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 

5.5. Під час нового розгляду господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

6. Судові витрати

6.1. З огляду на те, що справа в частині направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у справі № 910/9673/17 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                                    В. Студенець

Судді                                                                                                                 О. Баранець

                                                                                                                                Г. Вронська