ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

02 жовтня 2018 року 
справа №806/151/16
адміністративне провадження №К/9901/9929/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Сумської митниці Державної фіскальної служби на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року (судді Нагірняк М.Ф., Капинос О.В., Чернова Г.В.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року (судді Шевчук С.М., Майор Г.І., Одемчук Є.В.) у справі №806/151/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Кемікалс" до Сумської митниці Державної фіскальної служби, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, 
У С Т А Н О В И В :
У січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Кемікалс"  (надалі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося з  адміністративним позовом до Сумської митниці Державної фіскальної служби (надалі - відповідач, митний орган), Державної казначейської служби України (надалі - казначейський  орган), в якому просило суд визнати протиправною бездіяльність митного органу щодо нереєстрації та невиконання митних формальностей за ЕМД позивача від 4 січня 2016 року, а також відшкодувати з Державного бюджету України завдану майнову шкоду у сумі 56124,58 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що за поданими Товариством 4 січня 2016 року електронними митними деклараціями митним органом у встановлений законом строк не вчинено жодних митних формальностей, через що позивач був вимушений подати митні декларації 5 січня 2016 року в паперовому вигляді зі сплатою митних платежів за вищими ставками, чинними на час подання таких декларацій. Зазначене призвело до надмірної сплати митних платежів, чим обумовлена завдана позивачу майнова шкода. 
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року, визнано протиправною бездіяльність митного органу щодо не реєстрації та невиконання митних формальностей за електронними митними деклараціями, поданими позивачем 04 січня 2016 року за електронними повідомленнями №1725 та № 1726; зобов'язано митний орган підготувати та подати до територіального органу Державної казначейської служби України висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Кемікалс" надмірно сплачених митних платежів в сумі 56 124,58грн.
У серпні 2016 року митним органом подана касаційна скарга на судові рішення судів попередніх інстанцій, 11 серпня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України (суддя Гончар Л.Я.) відкрито касаційне провадження, витребувано справу №806/151/16 з суду першої інстанції.
26 січня 2018 року справу №806/151/16 передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року). 
У касаційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування обставин судами попередніх інстанцій, відповідач просить їхні судові рішення скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 
Зазначає, що судами не враховані наявні у справі докази, зокрема не оцінено лист митного органу від 1 квітня 2016 року №10/184 з поясненнями про те, що 4 січня 2016 року товаросупровідні документи до митниці не надавались, як не надавались і електронні митні декларації, через що митне оформлення товару не могло бути розпочате. Таким чином, позивач, самостійно визначивши розмір належних до сплати митних платежів та подавши наступного дня митні декларації у паперовому вигляді, безпідставно звинувачує митницю в бездіяльності. Скаржник доводить, що судами не встановлено взаємозв'язок між можливою (ймовірною) бездіяльністю митного органу та надмірною, за позицією позивача, сплатою митних платежів.
У запереченнях на касаційну скаргу позивач відтворює доводи позовної заяви, просить оскаржені судові рішення залишити без змін. 
Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.
Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.          
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили.
4 січня 2016 року позивачем на митну територію України ввезено 124,32 тони соди харчової вартістю 850 372,44 грн. 
Цього ж дня для здійснення митного оформлення товару позивач направив митному органу дві електронні митні декларації в електронних повідомленнях за №№ 1725 та 1726.
Відповідно до листа митного органу від органу від 1 квітня 2016 року №10/184 в ЄАІС містяться два електронних повідомлення з номерами 1725 та 1726, дата прийому до системи 4 січня 2016 року 11:59:10 та 12:14:06 відповідно. 
5 січня 2016 року з метою митного оформлення товару позивачем в паперовому вигляді подано митні декларації №805101204/2016/000261 та №805101204/2016/000264,  в графі 47 яких ставку мита зазначено на рівні 5,5%.
30 березня 2016 року (після подання позову) позивач звернувся до митного органу з заявою про повернення надмірно сплаченого податку відповідно до статті 301 Митного кодексу України та розділу ІІІ «Порядку повернення платниками податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу, як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами», затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618.
13 квітня 2016 року відповідач відмовив у поверненні надмірно сплаченого податку, з мотивів порушення позивачем вимог пункту 5.4 розділу 5 «Правил визначення країни походження товарі», затверджених Угодою про правила визначення країни походження товарів у Співдружності незалежних Держав від 20 листопада 2009 року та  вимог пункту 3 частини п'ятої статті 301 Митного кодексу України.
Проблемою даного спору є встановлення взаємозв'язку між інкримінованою відповідачу бездіяльністю щодо реєстрації ЕМД та надмірною сплатою митних платежів позивачем наступного дня.
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що такий взаємозв'язок існує, що надмірна сплата митних платежів сталася саме внаслідок протиправної бездіяльності з боку митного органу.
За змістом частин першої, другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Надаючи правову оцінку доводам касаційної скарги, Суд вважає висновки судів попередніх інстанцій такими, що не відповідають вимогам законодавства. 
Початок та завершення процедур митного оформлення регламентовано статтями 248 та 255 Митного кодексу України. 
Відповідно до статті 248 цього кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
За змістом статті 255 Кодексу митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.
Частинами першою-третьою статті 257 Кодексу регламентовано, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.
Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках.
Митна декларація та інші документи, подання яких органам доходів і зборів передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.
Прийняття митної декларації регламентовано статтею 264 Кодексу. 
Відповідно до частин першої - четвертої цієї статті митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. 
Дата та час подання митної декларації фіксується органом доходів і зборів шляхом її реєстрації, у тому числі з використанням інформаційних технологій. Орган доходів і зборів не має права відмовити в реєстрації митної декларації (частина третя статті 264).
Орган доходів і зборів зобов'язаний надати декларанту або уповноваженій ним особі можливість самостійного фіксування в електронній системі митного оформлення факту і часу подачі органу доходів і зборів митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, на паперовому носії, а в разі електронного декларування - можливість одержання від органу доходів і зборів повідомлення про дату і час отримання цим органом електронної митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює. Ненадання органом доходів і зборів такої можливості є бездіяльністю, яка може бути оскаржена відповідно до глави 4 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 246 Митного кодексу України порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Такий Порядок затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №631 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2012 року за №1360/21672).
Відповідно до пункту 3.9 Порядку №631  ЕМД та ЕД формуються Декларантом відповідно до законодавства України.
Для засвідчення ЕМД та ЕД Декларантом, а також посадовими особами органів доходів і зборів під час виконання митних формальностей застосовуються надійні засоби ЕЦП з використанням посиленого сертифіката відкритого ключа.
ЕМД та ЕД передаються за допомогою засобів інформаційних технологій у складі електронного повідомлення, засвідченого ЕЦП Декларанта, з електронної адреси, визначеної для передавання таких електронних документів органам доходів і зборів і отримання зворотної інформації від органів доходів і зборів, на електронну адресу, визначену органом доходів і зборів для одержання таких повідомлень.
За змістом пункту 3.10 Порядку №631 перевірка ЕМД та ЕД і призначення посадової особи ПМО для виконання митних формальностей за відповідною МД проводяться з використанням АСМО в автоматичному режимі у порядку черговості їх надходження. АСМО в автоматичному режимі пересилає ЕМД та ЕД до відповідного ПМО органу доходів і зборів для отримання посадовою особою ПМО, яка призначена для виконання митних формальностей за цією ЕМД.
Під час виконання митних формальностей за ЕМД Декларанту за допомогою АСМО надсилається інформація про: отримання органом доходів і зборів ЕМД у складі електронного повідомлення, засвідченого ЕЦП Декларанта; результат проведення формато-логічного контролю правильності заповнення граф ЕМД; занесення ЕМД до ЄАІС органів доходів і зборів України; реєстраційний номер, присвоєний ЕМД; прийняття ЕМД органом доходів і зборів для оформлення; відмову в прийнятті ЕМД до оформлення; необхідність надання додаткових документів; необхідність пред'явлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення для митного огляду; відмову в митному оформленні товарів, задекларованих за ЕМД; завершення митного оформлення товарів за ЕМД; посадову особу ПМО, яка призначена для виконання митних формальностей за ЕМД.
Реєстрація митної декларації регламентована пунктом 4.1 Порядку №631, відповідно до якого здійснюються наступні митні формальності: перевірка відповідності формату ЕК МД (ЕМД) та ЕК ДМВ (ЕДМВ) встановленим вимогам; фіксування дати й часу подання МД для оформлення шляхом: присвоєння МД реєстраційного номера за допомогою АСМО та внесення його в установленому порядку до графи А МД на паперовому носії форм МД-2, МД-3, правого верхнього кута доповнень форми МД-6 та специфікацій форми МД-8, а також до розділу I Інформаційного аркуша; присвоєння ДМВ (у разі її подання) реєстраційного номера, що відповідає реєстраційному номеру МД; унесення поданих ЕК МД і ЕК ДМВ або ЕМД і ЕДМВ до бази даних органу доходів і зборів. За допомогою АСМО в ЕК МД і ЕК ДМВ або ЕМД і ЕДМВ реєстраційний номер може додатково відображатися у вигляді штрих-коду;зазначення у графі А аркуша з позначенням "1/6" форми МД-2 МД, поданої на паперовому носії, дати й часу подання цієї МД та прізвища й особистого підпису посадової особи ПМО, яка її зареєструвала. 
Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що електронна митна декларація (ЕМД) має відповідати встановленим вимогам, а саме: містити перелік необхідних визначених законодавством відомостей; бути засвідченою цифровим підписом, подаватися у складі електронного повідомлення, з електронної адреси, визначеної для передавання таких електронних документів органам доходів і зборів і отримання зворотної інформації від органів доходів і зборів, на електронну адресу, визначену органом доходів і зборів для одержання таких повідомлень.
В результаті надіслання ЕМД з дотриманням встановлених вимог, декларант отримує від митного органу повідомлення з підтвердженням факту отримання ЕМД. Таке електронне повідомлення надсилається з електронної адреси, визначеної органом доходів і зборів для відповідних цілей.
Лише після перевірки відповідності формату ЕМД встановленим вимогам і фіксування фіксування дати і часу її подання здійснюється її реєстрація (присвоєння реєстраційного номера та внесення до бази даних митного органу).
Відповідно, у разі якщо декларантом не виконано вимоги щодо порядку надсилання ЕМД (зокрема в частині засвідчення електронним цифровим підписом, з визначеної для цих цілей електронної адреси та на конкретно визначену електронну адресу), то відсутні підстави для реєстрації ЕМД, оскільки вона не може вважатись поданою.
В контексті спірних правовідносин судами попередніх інстанцій не була здійснена перевірка дотримання сторонами справи наведених вимог законодавства, оскільки не було з'ясовано: чи відповідають повідомлення №1725 та №1726, надіслані позивачем, вимогам до ЕМД. Суди зокрема не встановили, чи засвідчені відповідні декларації електронним цифровим підписом декларанта, чи надіслані вони з правильно визначеної електронної адреси та на відповідну електронну адресу митного органу; чи було надіслано повідомлення про підтвердження факту отримання  ЕМД з фіксацією дати і часу подання декларацій.
Тобто судами не було з'ясовано обставини, наявність яких має вирішальне значення для оцінки правомірності діянь митного органу у цій справі. 
Встановлені у справі обставини не дають можливості дійти висновку про допущення митним органом протиправної бездіяльності, оскільки не встановлено факту дотримання позивачем порядку подання ЕМД.
Наявний в матеріалах справи документ, на який в оскаржених судових рішеннях є посилання як на електронне повідомлення від митного органу про підтвердження факту отримання ЕМД від позивача (а.с. 42) не містить достатньо даних, які б дозволяли дійти такого висновку. У ньому зазначено лише те, що на певну адресу контролюючого органу надійшло певне повідомлення, яке буде передано на наступний етап обробки. Відсутні відомості про те, від кого (з якої електронної адреси) надійшло повідомлення та що було зазначено в ньому (чи були це ЕМД).
Оскільки обставини, необхідні для висновку про факт бездіяльності митного органу у цій справі судами не встановлені, то безпідставні також і висновки судів щодо протиправності відмови митного органу у задоволенні заяви позивача про повернення надміру сплачених митних платежів.
З огляду на викладене, оскільки судами попередніх інстанцій не досліджено зібрані у справі докази, а також необґрунтовано відхилено доводи митного органу щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, це відповідно до статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Сумської митниці Державної фіскальної служби задовольнити.
Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року у справі №806/151/16 скасувати.
Адміністративну справу №806/151/16 направити на новий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                 Р.Ф.Ханова 
Судді:                                                                                           І.А.Гончарова
                                                                                                                 І.Я.Олендер