ПОСТАНОВА
Іменем України

04 жовтня 2018 року 
Київ
справа №805/3230/15-а
адміністративне провадження №К/9901/1326/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд): 
Судді-доповідача - Бевзенка В.М.,
суддів: Шарапи В.М., Данилевич Н.А., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 805/3230/15-а
за позовом ОСОБА_2
до Національного агентства України з питань державної служби, Головного управління Державної казначейської служби у Донецькій області
третя особа: Управління державної служби Головного управління державної служби в Донецькій області,
про стягнення заробітної плати, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_2
на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року (суддя - Крилова М.М.) та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Міронової Г.М., суддів - Арабей Т.Г., Геращенка І.В.), 

ВСТАНОВИВ :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національного агентства України з питань державної служби, Головного управління Державної казначейської служби у Донецькій області (далі по тексту - відповідач), третя особа: Управління державної служби Головного управління державної служби в Донецькій області (далі по тексту - третя особа), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Національного агентства України з питань державної служби щодо неповного перерахування коштів на рахунки Державної казначейської служби у Донецькій області, які передбачались для виплати заробітної плати;
- визнати протиправну бездіяльність посадових осіб Державної казначейської служби у Донецькій області стосовно неперерахування заробітної плати на картковий рахунок; 
стягнути з Національного агентства України з питань державної служби на користь позивача з державного бюджету: нараховану, але не виплачену заробітну плату за червень 2014 року з урахуванням індексу споживчих цін у сумі 1 035, 09 грн.; нараховану, але не виплачену заробітну плату за серпень 2014 року з урахуванням індексу споживчих цін у сумі 7 819,01 грн.;
- стягнути з Національного агентства України з питань державної служби на користь позивача компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи в Головному управлінні державної служби України в Донецькій області з 03.06.2014 року по 28.11.2014 року тривалістю 10 днів у сумі 1 095,10 грн.;
- стягнути з Національного агентства України з питань державної служби на користь позивача середній заробіток за весь час затримки з дати звільнення по дату направлення позивачем позовної заяви до суду у сумі 33 375,81 грн.;
- стягнути з Національного агентства України з питань державної служби на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2, в частині вимог щодо стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн - залишено без розгляду. Зазначена ухвала сторонами не оскаржена та набрала законної сили.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
24 вересня 2015 року Донецький окружний адміністративний суд вирішив:
- відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
04 листопада 2015 року Донецький апеляційний адміністративний суд вирішив:
- апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково; 
- постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року скасувати, а в справі ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
Апеляційний суд прийшов до висновку, що, оскільки, позивач перебував в трудових відносинах з Управлінням державної служби Головного управління державної служби в Донецькій області, як самостійної юридичної особи, то і позовні вимоги мають бути заявлені саме до цієї юридичної особи. Крім того, оскільки відповідач у справі є центральним органом виконавчої влади, то справу слід було розглядати колегією у складі трьох суддів, а не одного судді.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2015 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, яка у січні 2018 року передана на розгляд до Верховного Суду.
У касаційній скарзі позивач просить: 
- скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від                           24 вересня 2015 року та Донецького апеляційного адміністративного суду від                           04 листопада 2015 року;
-    направити справу №805/3230/15-а за позовом ОСОБА_2 на новий розгляд.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:
Позивач у касаційній скарзі посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень допущено порушення норм процесуального права, тому такі рішення є незаконним.
Скаржник зазначає, що Донецьким окружним адміністративним судом було грубо порушено вимоги ст. 24 Кодексу адміністративного судочинства України, бо справу розглянуто суддею одноособово, тобто неповноважним складом суду, що є підставою для скасування рішення, прийнятого за результатами такого розгляду.
Крім того, суд апеляційної інстанції при встановленні, що позивач неправильно визначив відповідача по справі повинен був допустити заміну первісного відповідача належним.
Національне агентство України з питань державної служби надало заперечення на касаційну скаргу, в якому, просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від                               04 листопада 2015 року - без змін.
IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 03 червня 2013 року працював на посаді головного спеціаліста - юрисконсульта Управління державної служби Головного управління державної служби України в Донецькій області.
28 листопада 2014 року наказом Управління державної служби Головного управління державної служби України в Донецькій області позивача звільнено з займаної посади з цієї ж дати на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю - за згодою сторін 
Вважаючи дії відповідача щодо невчасної виплати нарахованої зарплати позивачу та інших виплат при звільненні, ОСОБА_2 звернувся в суд за захистом свого порушеного права.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Положення про Національне агентство України з питань державної служби, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 500 (далі - Положення № 500).
Пункт 1 Положення № 500. Національне агентство України з питань державної служби (Нацдержслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується i координується Кабінетом Мiнiстрiв України та який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, здійснює функціональне управління державною службою.
Положення про Управління державної служби Головного управління державної служби в Донецькій області, затверджене Наказом Головдержслужби України 17 вересня 2009 року № 253 (далі Положення 253).
Пункт 1 Положення 253. Управління державної служби в Донецькій області (далі - управління) є територіальним органом, підзвітним та підконтрольним Головдержслужбі.
Пункт 12 Положення № 253. Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.
Пунктом 9 Положення № 253 визначено, що начальник управління призначає на посаду і звільняє з посади працівників управління.
Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі - КАС України).
Частина 1 ст. 24 КАС України. Адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.
Частина 1 ст. 52 КАС України. Суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулися не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну відповідача належним відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).
Пункт 1-2 частини 1 статті 341. Межі перегляду судом касаційної інстанції. 
1. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого. 
Судами встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з Управлінням державної служби Головного управління державної служби в Донецькій області, як самостійної юридичної особи. 
Системний аналіз Положень № 500 та № 253 дає підстави дійти висновку, що позовні вимоги мають бути заявлені саме до Управління державної служби Головного управління державної служби в Донецькій області.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову з тих підстав, що Національне агентство України з питань державної служби є неналежним відповідачем по справі, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права. 
Суд відхиляє аргументи скаржника щодо обов'язку суду апеляційної інстанції допустити заміну первинного відповідача належним, оскільки нормами КАС вказана заміна на стадії апеляційного розгляду не передбачена.
Доводи позивача в касаційній скарзі щодо обов'язку суду апеляційної інстанції керуватися в даному випадку ст. 196 КАС України ґрунтуються на довільному тлумаченні вказаної норми.
При цьому, відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, за умови неможливості його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача. 
Крім того, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що оскільки відповідач у справі є центральним органом виконавчої влади то, з урахуванням положень ч. 1 ст. 24 КАС України, справа мала розглядатись в суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів.
Відповідно до ч. 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було повно встановлено обставин справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, - 
ПОСТАНОВИВ :
1.  Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
2. Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.
Суддя - доповідач                                                                      В.М. Бевзенко

Судді                                                                                          В.М. Шарапа          

                                                                                          Н.А. Данилевич