Постанова 
Іменем  України
 
10 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 357/2660/17-ц
 
провадження № 61-24943св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач, відповідач - ОСОБА_1,
представник - ОСОБА_2,
відповідач, позивач  - ОСОБА_3,
третя особа - публічне акціонерне товариство «Кредобанк», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, на ухвалу Апеляційного суду Київської області                      у складі судді Приходька К .П. від 26 жовтня 2017 року, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»), про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна, нажитого за час проживання однією сім'єю.
 
У червні 2017 року ОСОБА_3звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області                   від 13 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановленофакт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з травня 2009 року до вересня 2015 року.
Визнаноспільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступне майно: автомобіль марки MazdaCX 7, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, вартістю 297 000 грн, автомобіль марки ГАЗ, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, вартістю 60 000 грн.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки MazdaCX 7, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, та на 1/2 частку автомобіля марки ГАЗ, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку автомобіля марки MazdaCX 7, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та на 1/2 частку автомобіля марки ГАЗ, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.
Урешті позову відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 675 000 грн та на нежитлове приміщення /магазин/ загальною площею 33,5 кв. м по АДРЕСА_2 вартістю 476 000 грн.
У решті зустрічного позову відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами за час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу придбано майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме: автомобіль марки ГАЗ, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 вартістю 60 000 грн та автомобіль марки MazdaCX7, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 вартістю 297 000 грн, що зареєстровано на ім'я ОСОБА_3, всього на суму 357 000 грн, а виходячи з рівності часток подружжя, вартість частки кожного становить 178 500 грн.
Разом з тим сторони від внесення відповідної суми грошових коштів на депозитний рахунок суду відмовилися, автомобіль є річчю неподільною, тому суд визнав за ними право власності на ідеальну 1/2 частки вказаних вище транспортних засобів, залишивши їх у спільній частковій власності сторін. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав, передбачених статтями 121,              297 ЦПК України 2004 року.
 
Апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня  2017 року, виходив із того, що заявником не виконано вимоги ухвали Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху, а саме не сплачено судовий збір у повному обсязі відповідно до вимог закону. 
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 в особі представника -                              ОСОБА_2, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 11 жовтня 2017 рокуним у визначений судом п'ятиденний строк надіслано супровідний лист до Апеляційного суду Київської області зоригіналом квитанції продоплату судового збору у розмірі7 744 грн.
Згідно з відомостями з офіційного сайту публічного акціонерного товариства «Укрпошта» супровідний лист до Апеляційного суду Київської області направлено 23 жовтня 2017 року, у перший робочий день, оскільки п'ятиденний строк (17, 18, 19, 20, 21 жовтня) припав на вихідний день                  21 жовтня 2017 року - субота (частина третя статті 70 ЦПК України                    2004 року).
26 жовтня 2017 року Апеляційним судом Київської області отримано супровідний лист з виконанням вимог ухвали від 11 жовтня 2017 року.
Проте у той самий день - 26 жовтня 2017 року, Апеляційним судом Київської області винесено ухвалу про повернення апеляційної скарги у зв'язку з не виконанням вимог ухвали суду від 11 жовтня 2017 року.
Таким чином, наявне порушення його прав на звернення до суду за захистом порушеного права.
   
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
12 травня 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.
 
Судом установлено, що ухвалою судді Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня  2017 року була залишена без руху для надання заявнику можливості сплатити судовий збір за подання скарги у розмірі 7 744 грн у строк, який не повинен перевищувати п'яти днів з моменту отримання копії ухвали.
Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу копію зазначеної ухвали отримано ОСОБА_1 18 жовтня 2017 року, а його представником ОСОБА_2 - 17 жовтня 2017 року (а.с. 206, 207). 
 
26 жовтня 2017 року до Апеляційного суду Київської області надійшов оригінал квитанції від 19 жовтня 2017 року про сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 7 744 грн (а.с. 214, 215). 
 
У частині третій статті 70 ЦПК України 2004 року передбачено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
 
Проте, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 у день виконання останнім вимог ухвали від 11 жовтня 2017 року, апеляційний суд на вищевказані обставини уваги не звернув.
 
Виходячи з положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд її справи судом та положень статей 3, 15 ЦК України, статей 1, 3, 4 ЦПК України 2004 року щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, необґрунтована відмова у прийнятті і розгляді апеляційної скарги є порушенням права на судовий захист.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
 
Апеляційний суд зазначеного до уваги не взяв, тому висновок судді апеляційного суду щодо повернення апеляційної скарги з підстави несплати заявником судового збору є помилковим.
 
Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.
 
Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
За таких обставин ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, постановлена з порушенням норм процесуального права, що в силу частини четвертої статті 406 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, задовольнити.
 
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року скасувати, справу передатидо суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь 
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк