П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
30 серпня 2018 року 
м. Київ 
 
Справа № 800/475/17
Провадження № 11-3сап18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С.,
судді-доповідача Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю:
секретаря судового засідання - Бондар О. А.,
представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника відповідача - БелінськоїО. В.,
 
розглянула в судовому засіданні за адміністративним позовом (скаргою) ОСОБА_6 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
Короткий зміст та обґрунтування вимог позовної заяви (скарги)
1.             У листопаді 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції позов про: визнання незаконним та скасування рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 10 травня 2017 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади; визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 11 жовтня 2017 року про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 10 травня 2017 року.
2.             Позов мотивовано тим, що оскаржуване рішення ВРП, яким до неї було застосовано дисциплінарну відповідальність у вигляді подання про звільнення з посади є протиправним, як таке, що постановлене у спосіб не передбачений Конституцією України та законами України; містить оцінку дій судді під час прийняття останнім рішень і оцінку самих рішень. Також, на думку позивача, рішення є необґрунтованим, оскільки постановлене без врахування усіх доказів, що мали значення для його прийняття, незаконним та таким, що суперечить Конституції та законам України, не відповідає позиціям, викладеним у рішенні Європейського суду з прав людини від 27 травня 2013 року у справі «Волков проти України», прийняте з перевищенням повноважень відповідача.
 
Позиція інших учасників справи
3.             Відповідач у своєму відзиві (запереченнях), посилаючись на частину 1 статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя», зазначає, що рішення ВРП від 11 жовтня 2017 року прийнято повноважним складом ВРП та підписано всіма членами, які брали участь у його ухваленні. ОСОБА_6 була належним чином повідомлена про засідання ВРП, до того ж її представник брала участь у засіданні ВРП 11 жовтня 2017 року щодо розгляду її скарги. Просить рішення ВРП від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Рух позовної заяви (скарги)
4.             Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13 листопада 2017 року відкрив провадження у справі як суд першої інстанції на підставі частини другої статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.
5.             ВеликаПалата Верховного Суду ухвалою від 12 січня 2018 року роз'єднала позовні вимоги шляхом виділення в самостійне провадження вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення ВРП від 11 жовтня 2017 року, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 10 травня 2017 року, та передала адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до ВРП в частині вимог про визнання незаконним та скасування рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 10 травня 2017 року про притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення її з посади - до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
6.             У частині позовних вимог ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення ВРП від 11 жовтня 2017 року № 3239/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 10 травня 2017 року № 1037/3дп/15-17 про притягнення судді Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_6. до дисциплінарної відповідальності» Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 12 січня 2018 року відкрила провадження в порядку частини сьомої статті 266 КАС у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.
7.             Ухвалою від 09 липня 2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 30 серпня 2018 року.
8.             У судовому засіданні 30 серпня 2018 року представники позивача адміністративний позов (скаргу) підтримали та просили його задовольнити з викладених у ньому підстав.
9.             Представник відповідача просив рішення ВРП залишити без змін.
 
Установлені обставини справи
10.        Указом Президента України від 11 листопада 2002 року № 1001/2002 ОСОБА_6 призначена на посаду судді Вишгородського районного суду Київської області строком на п'ять років. Постановою Верховної Ради України від 22 травня 2008 року № 300-VI «Про обрання суддів» обрана суддею безстроково. Рішенням зборів суддів від 17 квітня 2014 року № 2 обрана на посаду голови Вишгородського районного суду Київської області. Рішенням зборів суддів від 16 квітня 2015 року № 7 повторно обрана на посаду голови цього суду.
11.        До ВРП від Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції (далі - ТСК) надійшли заяви ОСОБА_8 від 09 грудня 2014 року та голови Громадської спілки «Українська спілка Автомайдан» ОСОБА_9 від 15 та 16 грудня 2014 року про проведення спеціальної перевірки щодо судді Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_6. відповідно до Закону України від 08 квітня 2014 року № 1188-VII «Про відновлення довіри до судової влади в Україні».
12.        Із заяв та долучених до них матеріалів убачається, що суддя ОСОБА_6. 14 січня, 29 січня та 14 лютого 2014 року прийняла постанови у справах відповідно № 363/56/14-п, № 363/240/14-п, № 363/178/14-п про накладення адміністративних стягнень на ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», у вигляді позбавлення права користування транспортними засобами на підставі статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у зв'язку з невиконанням водіями вимоги працівника міліції про зупинення транспортного засобу.
13.        Автори заяв зазначили, що при розгляді вказаних справ суддею ОСОБА_6. не було дотримано вимог статей 247, 280, 283, 284 КУпАП, і просили провести перевірку на предмет порушення присяги суддею ОСОБА_6.
14.        Оскільки ТСК не встигла розглянути вказані вище заяви до закінчення своїх повноважень, їх було передано для розгляду за загальною процедурою до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) відповідно до частини п'ятої статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні».
15.        30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року
№ 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», згідно з яким органом, уповноваженим здійснювати дисциплінарне провадження щодо суддів усіх інстанцій, є ВРП та її Дисциплінарні палати.
16.        Рішенням ВРП від 02 лютого 2017 року № 184/0/15-17 у ВРП утворено три Дисциплінарні палати, визначено кількісний склад кожної Дисциплінарної палати та затверджено їх персональний склад.
17.        05 квітня 2017 року Третя Дисциплінарна палата ВРП своєю ухвалою відкрила дисциплінарну справу стосовно позивача.
18.        10 травня 2017 року Третя Дисциплінарна палата ВРП постановила рішення № 1037/3дп/15-17, яким суддю ОСОБА_6. притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення її з посади.
19.        У цьому рішенні дисциплінарний орган ВРП дійшов висновку про істотне порушення суддею норм процесуального права та принципу верховенства права під час розгляду справ № 363/240/14-п, № 363/178/14-п, № 363/56/14-п про притягнення ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності (постанови від 29 січня, 14 лютого та 14 січня 2014 року відповідно).
20.        Зокрема, Третьою Дисциплінарною палатою ВРП установлено, що суддею Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_6. не було належним чином вчинено дій, які сприяють виконанню завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме: не дотримано вимог щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи та вирішення її у точній відповідності із законом.
21.        Зазначено, що поза увагою судді залишилася та обставина, що у протоколах про адміністративне правопорушення вказувалося про порушення ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 пункту 2.4 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), хоч у відповідних рапортах, складених інспекторами ДПС зазначалося про порушення пункту 25.4 ПДР.
22.        Крім того протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 складені 07 січня 2014 року, хоча до відповідальності їх притягнуто за порушення, вчинені 29 грудня 2013 року, на що суддя також уваги не звернув.
23.        На переконання Третьої дисциплінарної палати ВРП, суддя ОСОБА_6. дійшла висновку про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 без урахування принципу презумпції невинуватості, яка відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху у вигляді, зокрема, обмеження права керування транспортними засобами, під час розгляду вказаних справ суддя визнала зазначених осіб винними у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 122-2 КУпАП та застосувала до них адміністративне стягнення, не маючи безспірних доказів, які б підтверджували їхню вину. 
24.        Встановлені за результатами розгляду дисциплінарної справи обставини стали підставою для висновку про те, що суддею ОСОБА_6. під час розгляду справ про притягнення ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності допущено істотні порушення принципу верховенства права під час здійснення правосуддя, тобто допущено істотні порушення норм процесуального права.
25.        Третя Дисциплінарна палата ВРП встановила, що згідно із законодавством про дисциплінарну відповідальність суддів, яке діяло на час розгляду суддею ОСОБА_6. справ про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_10, склад дисциплінарного проступку охоплювався частиною другою статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» (у редакції, чинній на час ухвалення постанов), а саме порушенням суддею присяги визнавалося, зокрема, вчинення ним дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів.
26.        Допущені суддею істотні порушення норм процесуального права, що є підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, були кваліфіковані Третьою Дисциплінарною палатою ВРП за підпунктом «а» пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» та визначені як істотний дисциплінарний проступок, що є несумісним зі статусом судді. Із зазначених підстав Третя Дисциплінарна палата ВРП вирішила притягнути ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності та застосувати до неї дисциплінарне стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення її з посади судді.
27.        Зважаючи на характер правопорушень, допущених суддею ОСОБА_6., які свідчать про необ'єктивне та несправедливе здійснення нею правосуддя, а також на наслідки, які настали за результатами вчинених діянь - підрив суспільної довіри до суду, враховуючи дані про особу судді ОСОБА_6., Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про те, що застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення її з посади, незважаючи на позитивну характеристику судді, є пропорційним вчиненому та виправданим з урахуванням часу, що минув із моменту прийняття нею рішень.
28.        ОСОБА_6 із таким рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП не погодилася та оскаржила його до ВРП.
29.        За результатом розгляду цієї скарги ВРП своїм рішенням від 11 жовтня 2017 року № 3239/0/15-17 залишила рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 10 травня 2017 року № 1037/3дп/15-17 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності без змін.
30.        ВРП зокрема зазначила, що під час обрання виду дисциплінарного стягнення Третьою Дисциплінарною палатою ВРП враховано встановлені під час перевірки обставини, а також обставини, що підлягають врахуванню відповідно до частини другої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особу судді, ступінь її вини, а також те, що суддею ОСОБА_6. вчинено істотний дисциплінарний проступок, та застосовано до неї дисциплінарне стягнення з урахуванням принципу пропорційності.
31.        Дослідивши матеріали дисциплінарного провадження та розглянувши скаргу судді ОСОБА_6., ВРП у своєму рішенні установила, що допущені суддею порушення законодавства є істотним дисциплінарним проступком, і, як наслідок, підставою для внесення подання про звільнення судді із займаної посади.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
32.        З метою усунення прогалин національного законодавства, на які звернув увагу ЄСПЛ в рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Вищу раду правосуддя», глава 4 якого визначає нову процедуру та порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів.
33.        Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 цього Закону, відповідно до частини першої якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення. 
34.        Статтею 52 зазначеного Закону передбачено порядок оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, та визначено вичерпний перелік підстав для його скасування, зокрема:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;
4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
35.        Як зазначає Консультативна рада європейських суддів (далі - КРЄС), «дисциплінарний розгляд справи в кожній країні повинен передбачати можливість подання апеляції на рішення первинного дисциплінарного органу (відомства або суду) до суду» (пункт 77 (v) Висновку № 3 КРЄС про принципи та правила, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та неупередженості (2002)).
36.        Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
37.        Згідно з практикою ЄСПЛ «навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов'язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у вищезазначеному органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції». У рамках скарги за статтею 6 Конвенції для того, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі фактори, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, в який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (рішення ЄСПЛ від 9 січня 2013 року у справі «ОлександрВолков проти України», пункт 123).
38.        Можливість оскаржити рішення по суті є важливим запобіжником суддівської незалежності та незалежності судової системи в цілому. Велика Палата Верховного Суду забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції та є визначеним статтею 266 КАС судовим органом, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП, зокрема на її рішення про залишення без змін рішень дисциплінарних палат про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення з посади.
39.        Так, предметом оскаржуваного Рішення ВРП було рішення Третьої дисциплінарної палати ВРП від 10 травня 2017 року про притягнення судді Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_6. до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення з посади.
40.        ВеликаПалата Верховного Суду переглядає ухвалене у спосіб, передбачений Законом України «Про Вищу раду правосуддя» рішення ВРП від 11 жовтня 2017 року № 3239/0/17 про залишення без змін вказаного рішення Третьої дисциплінарної палати ВРП від 10 травня 2017 року.
41.        Підстави для оскарження Рішення ВРП, які наведені у скарзі ОСОБА_6, свідчать про наявність у Великої Палати Верховного Суду повної юрисдикції щодо розгляду скарг на рішення ВРП.
42.        Законодавство України надає необхідні гарантії справедливого судового розгляду справ про звільнення суддів, зокрема при розгляді скарг на рішення ВРП, поданих до Великої Палати Верховного Суду на підставі статті 266 КАС. Якщо суд може повністю вивчити суть справи, що призвела до звільнення, тоді вважається, що суддя, стосовно якого ухвалено рішення про звільнення, отримав, у принципі, доступ до суду (пункт 113 Спільного висновку ОБСЄ/БДІПЛ і Венеціанської комісії від 16 червня 2014 року щодо проекту змін до нормативно-правової бази у сфері дисциплінарної відповідальності суддів у Киргизькій Республіці).
43.        Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
44.        Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
45.        Ураховуючи наведені правові висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за можливе розглянути вимоги ОСОБА_6, ретельно дослідивши дотримання ВРП при прийнятті Рішення ВРП положень пункту 4 частини першої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», тобто наявність обґрунтованих посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
46.        Як випливає зі змісту оскаржуваного рішення ВРП, яким залишено без змін рішення Третьої дисциплінарної палати ВРП, суддею ОСОБА_6. під час прийняття постанов у справах № 363/240/14-п, № 363/178/14-п, № 363/56/14-п про притягнення ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності не дотримано вимог щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справ та вирішення їх у точній відповідності із законом. Під час розгляду вказаних справ суддя визнала зазначених осіб винними у вчиненні адміністративного правопорушення та застосувала до них адміністративне стягнення, не маючи безспірних доказів, які б підтверджували їхню вину, тобто без урахування принципу презумпції невинуватості.
47.        За висновком відповідача, невмотивоване притягнення зазначених осіб до адміністративної відповідальності та застосування адміністративного стягнення порушує їх право на справедливий судовий розгляд в аспекті пункту 1 статті 6 Конвенції.
48.        У позовній заяві (скарзі) ОСОБА_6 наголошує на тому, що ВРП не мала компетенції оцінювати прийняті нею судові рішення, оскільки такі приймалися виключно за власним внутрішнім переконанням та на виконання дискреційних функцій судді.
49.        З цього приводу Велика Палата Верховного Суду враховує, що тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинне бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного умислу або грубої необережності (пункт 66 Рекомендації від 17 листопада 2010 року CM/Rec(2010)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки). А згідно з пунктом 69 цієї Рекомендації дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов'язки ефективно та належним чином.
50.        Крім того, Європейська комісія «За демократію через право» (Венеціанська комісія) і Директорат з прав людини Генерального директорату з прав людини та верховенства права Ради Європи вважають, що дія чи бездіяльність судді можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності, якщо вони вчинені умисно або з грубою необережністю (пункт 19 Спільного висновку щодо проекту Закону «Про дисциплінарну відповідальність суддів Республіки Молдова»), а дисциплінарне провадження, як правило, має порушуватися в разі грубої і неприпустимої професійної поведінки судді (пункт 35 цього Спільного висновку).
51.        Декларацією щодо принципів незалежності судової влади, прийнятою 14 жовтня 2015 року Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи (о. Бріюні, Хорватія) закріплено принципи, які встановлюють стандарти незалежності судової влади як однієї з трьох гілок державної влади, згідно з якими жоден суддя не повинен притягатися до дисциплінарної відповідальності чи звільнятися за винесені ним судові рішення, окрім як у разі грубої недбалості чи навмисного порушення закону.
52.        Орган, що здійснює дисциплінарне провадження щодо судді, не уповноважений перевіряти законність судового рішення, а зобов'язаний перевірити дії судді під час ухвалення такого рішення в частині наявності порушень, які є підставою для застосування дисциплінарної відповідальності.
53.        В оскаржуваному рішенні ВРП та її дисциплінарний орган детально обґрунтували, в чому виражено допущення скаржницею низки істотних порушень норм процесуального права під час вирішення справ такої категорії.
54.        На думку Великої Палати Верховного Суду, ВРП не втручалася у суть постановлених ОСОБА_6 судових рішень, а, спираючись на наявні матеріали, констатувала факт невмотивованого притягнення суддею осіб до адміністративної відповідальності, недотримання вимог щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справ та вирішення їх у точній відповідності із законом.
55.        Оцінивши наявні у справі матеріали та враховуючи встановлені у ході дисциплінарного провадження обставини, Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав для сумніву в обґрунтованості висновків ВРП щодо існування фактів допущення суддею істотних порушень принципу верховенства права, необ'єктивного та несправедливого здійснення правосуддя з огляду на установлені факти невмотивованого притягнення осіб до адміністративної відповідальності, наслідком чого є порушення їх права на справедливий судовий розгляд в аспекті пункту 1 статті 6 Конвенції та підрив суспільної довіри до правосуддя.
56.        Третя Дисциплінарна палата ВРП у своєму рішенні вказала, що із листа за підписом виконувача обов'язків голови Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_14 вбачається, що 02 липня 2014 року слідчий в ОВС прокуратури Київської області вилучив оригінал матеріалу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_12 Цей матеріал до Вишгородського районного суду Київської області не повернуто.
57.        Щодо відсутності матеріалів адміністративної справи слід зазначити, що дії судді, які кваліфіковано як істотний дисциплінарний проступок, випливають зі змісту постанови від 14 лютого 2014 року, офіційний текст якої розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
58.        ВеликаПалата Верховного Суду враховує положення Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень», відповідно до якого усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду бере до уваги, що відповідно до частини третьої статті 6 цього Закону суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опублікований офіційно або внесений до зазначеного вище Реєстру.
59.        Таким чином, Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи не вбачає підстав для неможливості оцінки дій судді ОСОБА_6. щодо прийняття нею постанови від 14 лютого 2014 року у справі № 363/178/14-п.
60.        Водночас у справі № 363/56/14-п суд апеляційної інстанції залишив рішення суду першої інстанції без змін, що, тим не менш, не спростовує наведених вище фактів щодо інших епізодів.
61.        Позивач у своїй скарзі звертає увагу на те, що у неї на розгляді перебували й інші матеріали, за якими суддя постановою від 24 січня 2014 року повернула протокол до ВДАІ для дооформлення, а постановою від 01 квітня 2014 року закрила провадження за відсутності події та складу правопорушення.
62.        Проте неоднаковість підходу судді при вирішенні зазначеної категорії справ не спростовує наведених в оскаржуваному рішенні висновків ВРП про факти істотного порушення нею принципу верховенства права, які мали місце при вирішенні інших справ.
63.        Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що фактично реального позбавлення прав керувати транспортними засобами у притягнутих нею до адміністративної відповідальності осіб не відбулося, оскільки це обумовлено фактом реалізації ОСОБА_12, ОСОБА_11 права на апеляційне оскарження судових рішень із подальшим їх скасуванням судом апеляційної інстанції та закриттям провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення, що лише підтверджує факт безпідставного притягнення осіб до відповідальності.
64.        У своєму позові (скарзі) позивач звернув увагу, що у заяві про проведення спеціальної перевірки щодо судді від 16 грудня 2014 року було зазначено про прийняття нею постанов про накладення адміністративних стягнень за 26 січня, 14 лютого та 27 березня 2014 року, однак суддею 26 січня та 27 березня 2014 року постанови про накладення адміністративних стягнень не приймалися.
65.        Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що до заяв були додані копії тих рішень, на підставі яких заявники просили провести перевірку, крім того, копії цих рішень були отримані дисциплінарним органом і під час проведення перевірки, також про них неодноразово зазначала позивач у своїх письмових поясненнях, тому зазначена описка не мала будь-якого юридичного значення при прийнятті ВРП оскаржуваного рішення і відповідно жодним чином не свідчить про його неправомірність.
66.        У судовому засіданні представник позивача наголосив на тому, що ВРП не мала повноважень розглядати заяви про проведення перевірки судді ОСОБА_6., оскільки такі мали бути розглянуті ВККС за загальною процедурою, крім того указав, що заяви ОСОБА_9 подані без підтвердження повноважень та з порушенням строку, відповідно не могли розглядатися взагалі.
67.        На думку Великої Палати Верховного Суду, такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
68.        За правилами частин другої - четвертої статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» заяви про проведення перевірки індивідуально визначеного судді (суддів) згідно зі статтею 3 цього Закону подаються юридичними або фізичними особами у письмовій формі до Тимчасової спеціальної комісії протягом шести місяців з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення про її утворення та повинні містити такі відомості: 1) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я, по батькові для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), номери засобів зв'язку, адреси електронної пошти (за наявності); 2) прізвище, ім'я, по батькові судді (суддів), щодо якого (яких) має бути проведена перевірка, його посада; 3) повна назва суду, в якому працює відповідний суддя (судді); 4) обґрунтування необхідності проведення перевірки щодо відповідного судді (суддів) із зазначенням судових рішень, що становлять зміст перевірки суддів відповідно до цього Закону; 5) перелік матеріалів, що додаються до заяви.
69.        До заяви додаються копії судового рішення, прийнятого суддею, щодо перевірки якого подається заява, винесеного у справах з питань, визначених у статті 3 цього Закону, а також копії рішень апеляційної та касаційної інстанцій у цих справах (за наявності).
70.        ТСК може повернути заяву заявнику без розгляду лише у разі, якщо до такої заяви не додано копій судових рішень або якщо заява не відповідає вимогам, встановленим цим Законом. Заявник не позбавляється права повторно звернутися із такою заявою після виправлення зазначених недоліків.
71.        Матеріалами справи підтверджується, що заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відповідали наведеним вимогам закону.
72.        Інформація про утворення ТСК була опублікована в газеті «Голос України» 12 червня 2014 року.
73.        Відповідно до матеріалів справи заяви ОСОБА_9 ним були подані 15 та 16 грудня 2014 року, тобто після спливу зазначеного у законі шестимісячного строку.
74.        Разом з тим за правилами частини п'ятої статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» заяви, що надійшли після закінчення визначеного цією статтею строку, а також заяви, щодо яких ТСК не встигла прийняти рішення до закінчення своїх повноважень, передаються до Вищої ради юстиції для продовження їх розгляду за загальною процедурою.
75.        Отже, наведеними вище положеннями передбачено потребу передачі ТСК заяв, що надійшли до неї після закінчення визначеного частиною другою статті 2 цього Закону строку, саме до ВРЮ для продовження їх розгляду за загальною процедурою. 
76.        У зв'язку із закінченням повноважень ТСК листом секретаря ТСК від 18 лютого 2016 року за № 2246/0/9-16 заяви про проведення перевірки стосовно судді ОСОБА_6. та пов'язані з їх розглядом документи на підставі частини п'ятої статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» передані до ВРЮ для продовження їх розгляду за загальною процедурою. 
77.        30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року 
№ 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та Закон України № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», а 05 січня 2017 року набрав чинності Закон України № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя».
78.        Пунктом 21 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» визначено, що заяви та скарги, передані на розгляд члену ВРЮ за результатами автоматизованого розподілу до створення дисциплінарних органів ВРП, залишаються в такого члена та можуть бути розглянуті дисциплінарним органом, до якого входить такий член, у випадках, встановлених законом.
79.        Статтею 108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частиною другою статті 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» встановлено, що дисциплінарні провадження щодо судді здійснюють Дисциплінарні палати ВРП.
80.        Рішенням ВРП від 02 лютого 2017 року № 184/0/15-17 у ВРП утворено три Дисциплінарні палати, визначено кількісний та персональний склад кожної Дисциплінарної палати.
81.        Згідно з пунктом 33 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 
України «Про судоустрій і статус суддів» заяви, які передані ТСК ВРЮ відповідно до частини п'ятої статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», дисциплінарні органи ВРП розглядають у порядку та строки, встановлені законом для здійснення дисциплінарного провадження. За результатами розгляду таких заяв застосовуються дисциплінарні стягнення, визначені цим Законом.
82.        Аналізуючи наведені вище положення статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» у взаємозв'язку з нормами пункту 21 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя», статті 108 та пункту 33 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що законодавець визначив ВРП органом, який уповноважений розглянути заяви про проведення перевірки індивідуально визначеного судді (суддів), що надійшли до ТСК після спливу шести місяців з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення про її утворення, були в подальшому передані до ВРЮ для продовження їх розгляду за загальною процедурою, однак не були розглянуті ВРЮ до створення ВРП.
83.        Таким чином, посилання представника позивача на те, що заяви про проведення перевірки судді не могли бути розглянуті у зв'язку із закінченням строку, а також на те, що дисциплінарне провадження щодо неї здійснено ВРП, яка не мала відповідних повноважень, спростовуються вказаними нормами законодавства.
84.        З приводу доводів про те, що ОСОБА_9, звертаючись до ТСК від імені громадської спілки «Українська спілка Автомайдан», не надав документів на підтвердження своїх повноважень, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
85.        Так, позивач мотивує свої доводи, указуючи на положення частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), за якими представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, установлених актами цивільного законодавства.
86.        Разом з тим відповідно до частини п'ятої статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання» від 22 березня 2012 року № 4572-VI (у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_9 до ТСК із заявами) громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.
87.        З огляду на викладене, а також враховуючи положення частини другої статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», якими унормовано вимоги до заяви та документів, які до неї додаються, доводи позивача про те, що заяви, подані ОСОБА_9, не підлягали розгляду, не заслуговують на увагу.
88.        Також, на переконання позивача, відповідач не міг застосовувати положення Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» як такого, що не відповідає принципу верховенства права й суперечить Конституції України.
89.        Однак, обговоривши такі доводи, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав вважати норми зазначеного Закону такими, що не відповідають положенням Конституції України і такими, що не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
90.        Твердження позивача про відсутність підстав для проведення спеціальної перевірки щодо неї у зв'язку з тим, що особи, стосовно яких вона ухвалила рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, не були учасниками масових акцій протесту, Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними, оскільки, як уже зазначалося раніше, заяви надійшли до ТСК після закінчення її повноважень, тому ці заяви було передано до ВРЮ для розгляду за загальною процедурою, а у подальшому - до ВРП, як це передбачено наведеними положеннями законів України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», «Про Вищу раду правосуддя», «Про судоустрій і статус суддів».
91.        Позивач вказує, що під час розгляду матеріалів щодо адміністративних правопорушень доказів на підтвердження того, що ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 були учасниками масових акцій протесту, суду не було надано. Проте Велика Палата погоджується з висновком ВРП та її Третьої Дисциплінарної палати, які на спростування цих доводів судді ОСОБА_6. установили в своїх рішеннях, що у рапортах від 01 січня 2014 року, наявних у адміністративних матеріалах щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10, зазначено, що з міста Києва рухалася колона автомобілів із символікою Євромайдану. Ці рапорти були покладені суддею ОСОБА_6. в основу доведеності вини щодо зазначених осіб. При цьому з матеріалів справи вбачається, що як ОСОБА_11, так і ОСОБА_10 притягнуто до адміністративної відповідальності за одне і теж адміністративне правопорушення, вчинене в одному й тому ж місці та в один і той самий час - на 20-му кілометрі траси Київ - Овруч 29 грудня 2013 року о 12 год. 30 хв.
92.        Крім цього, щодо ОСОБА_10 суддею ОСОБА_6. було винесено постанову від 27 березня 2014 року, якою його було звільнено від адміністративної відповідальності за статтею 122-2 КУпАП відповідно до статті 4 Закону України від 21 лютого 2014 року № 743-VII «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України»та направлено копію такої постанови суду до органів державної влади, уповноважених на виконання постанови від 14 січня 2014 року, для виконання положень статті 9 зазначеного Закону.
93.        Стосовно аргументів позивача про те, що під час обрання до неї виду дисциплінарного стягнення дисциплінарний орган не врахував принцип пропорційності та даних, які позитивно характеризують її особу, Велика Палата зазначає наступне.
94.        У позовній заяві позивач указав, зокрема, на ту обставину, що за час її роботи на посаді судді вона не мала дисциплінарних стягнень, що 17 квітня 2014 року рішенням зборів суддів Вишгородського районного суду Київської області була обрана на посаду голови Вишгородського районного суду Київської області, а також те, що прийняті нею рішення не мали наслідком підриву суспільної довіри до правосуддя з огляду на висновки проведеного у серпні - жовтні 2014 року в рамках проекту «Справедливе правосуддя» соціологічне дослідження по оцінці рівня задоволеності громадян якістю окремих аспектів функціонування судів.
95.        Згідно з пунктом 1 частини восьмої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується в разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді.
96.        Відповідно до частини другої статті 109 цього ж Закону під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.
97.        Відповідно до пункту 50 Висновку № 3 (2002) КРЄС до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов'язків та в особистому житті; вони повинні виконувати свої обов'язки, не допускаючи проявів фаворитизму або дійсної чи видимої упередженості; судді повинні приймати свої рішення з урахуванням усіх моментів, важливих для застосування відповідних юридичних норм, та без урахування усіх питань, що не стосуються суті справи; вони повинні забезпечувати високий ступінь професійної компетентності.
98.        За змістом частини першої статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
99.        Зважаючи на характер правопорушень, допущених суддею ОСОБА_6., а також на наслідки, які настали за результатами вчинених діянь - підрив суспільної довіри до суду, враховуючи дані про особу судді ОСОБА_6., Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення її з посади, незважаючи на позитивну характеристику судді, є пропорційним вчиненому та виправданим з урахуванням часу, що минув із моменту прийняття нею рішень.
100.    ВРП погодилася з таким висновком її Третьої Дисциплінарної палати та залишила це рішення без змін.
101.    При цьому, як видно з матеріалів справи, за результатами голосування 7 членів ВРП проголосували «за» залишення вказаного рішення без змін, 5 - «проти», «не брали участі в голосуванні» - 0.
102.    З урахуванням закріплених у законі особливостей статусу ВРП як колегіального, незалежного, конституційного органу державної влади та суддівського врядування, а також тих завдань, які покладено на нього в силу такого статусу, Велика Палата Верховного Суду вважає, що обрання виду і характеру стягнення за результатами дисциплінарного провадження щодо судді, в тому числі вирішення питання щодо його пропорційності, належить до виключної компетенції цього органу і суд не має права підміняти його.
103.    Водночас факти, на які послалася ВРП, обґрунтовуючи своє рішення щодо наявності у діях судді складу істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді, знайшли підтвердження під час розгляду цієї справи.
 
Висновки за результатами розгляду позовної заяви (скарги)
104.    Оцінивши в сукупності отримані докази, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, ВеликаПалата Верховного Суду встановила, що ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про Вищу раду правосуддя». Оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для застосування до судді ОСОБА_6. дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення її з посади.
105.    Передбачені статтею 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» підстави для скасування рішення ВРП наразі відсутні. Робота дисциплінарного органу не характеризувалася недоліками, які би могли поставити під сумнів принципи незалежності та неупередженості, як це було встановлено ЄСПЛ в рішеннях у справах «ОлександрВолков проти України» і «Куликов та інші проти України». Водночас подальший перегляд справи Великою Палатою Верхового Суду з урахуванням усіх ключових аргументів ОСОБА_6 гарантує відсутність впливу будь-яких недоліків на результат дисциплінарного провадження.
106.    З огляду на встановлені обставини Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви (скарги) ОСОБА_6 до ВРП про визнання протиправним та скасування її рішення.
Керуючись статтями 243, 245, 250, 266, 341, 344, 350, 355, 356, 359 КАС, Велика Палата Верховного Суду
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Адміністративний позов (скаргу) ОСОБА_6 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 11 жовтня 2017 року№ 3239/0/15-17 залишити без задоволення, а рішенняВищої ради правосуддя - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                          В.С. Князєв
Суддя-доповідач | О.Б. Прокопенко
Судді:                                            Н.О. Антонюк | Л.М. Лобойко
С.В. Бакуліна | Л.І. Рогач
В.В. Британчук | І.В. Саприкіна
Д.А. Гудима | О.С.Ткачук
О.С. Золотніков | В.Ю. Уркевич
О.Р. Кібенко | О.Г. Яновська
Відповідно до частини третьої статті 355 КАС постанова оформлена суддею Князєвим В. С.