ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/4320/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. – головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання – Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Приватного акціонерного товариства
"Авіакомпанія "Українські вертольоти" – Моги М.В.,

Державного підприємства "Українське
авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" – Ручки О.А.,

Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України – Лягуши С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2018 (у складі колегії суддів: Зубець Л.П. (головуючий), Зеленін В.О., Мартюк А.І.)  
та рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 (суддя Пінчук В.І.)

у справі № 910/4320/17
за позовом Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Українські вертольоти" 
до Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА", 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України,
про зобов`язання здійснити перерахунок орендної плати,

ВСТАНОВИВ:
У березні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Українські вертольоти" (далі – ПрАТ "Авіакомпанія "Українські вертольоти") звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що воно є суборендатором вертольоту за договором суборенди, укладеним між ним і Державним підприємством "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" (далі – ДП "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА"). Згідно з умовами цього договору з дати початку капітального ремонту вертольоту позивачеві припинено нарахування орендної плати за користування вертольотом строком на 9 місяців, після закінчення якого нарахування орендної плати поновлено. Оскільки тривалість капітального ремонту вертольоту перевищує обумовлений договором строк звільнення від сплати орендних платежів, протягом якого суборендар не мав можливості використовувати об`єкт суборенди з незалежних від нього причин, ПрАТ "Авіакомпанія "Українські вертольоти", посилаючись на вимоги частин 4, 6 статті   762, частини 3 статті 779 Цивільного кодексу України (далі – ЦК), просить суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок орендної плати за договором на умовах звільнення позивача від сплати орендної плати за вертоліт за весь період його знаходження в капітальному ремонті на Державному підприємстві "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (далі – ДП "Авіакон").
Справа розглядалася судами неодноразово.
Останнім рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2018, позов задоволено. Зобов`язано ДП "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" здійснити перерахунок орендної плати за договором від 21.01.2010 №   УВ.АРВ-12-006 про суборенду вертольота МІ-8МТВ, заводський номер 95127, укладеним між ДП "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" та Закритим акціонерним товариством "Українські вертольоти" (далі – ЗАТ "Українські вертольоти"; у подальшому перейменоване в ПрАТ "Авіакомпанія "Українські вертольоти"), на умовах звільнення позивача від сплати орендної плати за весь період знаходження цього вертольота в капітальному ремонті на ДП "Авіакон" за укладеним між ПрАТ "Авіакомпанія "Українські вертольоти" та ДП "Авіакон" договором від 10.07.2015 №   429-15. Стягнуто з ДП "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" на користь ПрАТ "Авіакомпанія "Українські вертольоти" 1 600,00 грн витрат зі сплати судового збору.
Судові рішення мотивовано тим, що позивач підлягає звільненню від сплати орендної плати за користування вертольотом за весь час, протягом якого такому вертольоту не буде поновлено ресурс за результатами проведеного капітального ремонту, на підставі частини 6 статті 762, частини 3 статті 779 ЦК. Натомість поновлення відповідачем нарахування орендної плати за користування позивачем вертольотом по закінченню встановленого в пункті 5.13 договору суборенди дев`ятимісячного періоду звільнення позивача від сплати орендної плати є таким, що суперечить частині 6 статті 762 ЦК. Обмеження періоду звільнення позивача від сплати орендної плати дев`ятьма місяцями, встановлене в пункті 5.13 договору суборенди, не є визначенням строку виконання позивачем капітального ремонту вертольотів.
Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у квітні 2018   року ДП "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" подало касаційну скаргу, у якій посилаючись на  неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Касаційну скаргу ДП "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" обґрунтовує, зокрема, тим, що звільнення позивача від сплати за оренду на підставі частини 6 статті 762 ЦК є правом, а не обов`язком відповідача і зміна строку такого звільнення, встановленого договором, в односторонньому порядку не допускається. Судом не надано оцінку доводам відповідача про те, що роботи з капітального ремонту затягуються з вини позивача, а не авіаремонтного заводу. Під час нового розгляду справи суди не виконали вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції. Пункт 5.13 договору суборенди про звільнення позивача від сплати орендної плати протягом 9 місяців на строк капітального ремонту його сторонами не оскаржувався та недійсним в судовому порядку не визнавався. Доказів продовження строку ремонту вертольота за договором капітального ремонту позивачем не надано. Обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам статті 16 ЦК.
У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ  "Авіакомпанія "Українські вертольоти" зазначає про правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, тому просить залишити оскаржені судові рішення без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Під час розгляду справи судами встановлено, що 27.01.2010 року між ЗАТ "Українські вертольоти" (суборендар, позивач) та ДП "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" (орендар, відповідач) укладено договір №   УВ.АРВ-12-006 про суборенду вертольота МІ-8МТВ, заводський номер 95127 (далі – договір суборенди).
Відповідно до пункту 1.1 цього договору орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне володіння та користування окреме індивідуально визначене майно – вертоліт МІ-8МТВ, заводський номер 95217      з технічним майном, устаткуванням з комплекту 1:1, необхідним для виконання всіх видів авіаційних робіт за цивільними процедурами на території України та за її межами.
Згідно з пунктом 1.2 договору суборенди повітряне судно, що орендується, знаходиться у володінні та користуванні орендаря на підставі договору оренди № 7.7-02 від 15.10.2002, укладеного між орендарем та військовою частиною 2269 внутрішніх військ МВС України (балансоутримувачем).
Пунктом 15.1 договору суборенди в редакції додаткової угоди  від 17.08.2013 № 7 визначено термін дії цього договору до 05.05.2023 включно.
За положеннями пунктів 1.4, 4.1, 6.5, 7.1.2 договору суборенди, в суборенду за договором передано несправне повітряне судно, на умовах покладання на позивача обов`язків із відновлення льотної придатності вертольота (приведення до справного стану) та в подальшому повного технічного обслуговування вертольота, у тому числі шляхом проведення наступних капітальних ремонтів у разі відпрацювання вертольотом протягом строку дії договору встановленого міжремонтного ресурсу (календарного строку служби).
Пунктом 1.3 договору суборенди передбачено, що вертоліт передається в суборенду з метою його використання відповідно до норм і правил, установлених законодавством України, міжурядовими договорами (угодами) та контрактами з ООН, положеннями Конвенції про міжнародну цивільну авіацію, пов`язаними з нею додатками, не допускаючи дій, що можуть призвести до заборони його експлуатації.
Згідно з пунктом 6.4 договору суборенди технічне обслуговування та поточні ремонти вертольота здійснюються відповідно до регламенту ТО, чинних інструкцій, керівництв, діючих в цивільній авіації за рахунок власних коштів позивача.
Пунктом 4.5 договору суборенди в редакції додаткової угоди від 24.06.2011 № 6 встановлено, що при відпрацюванні протягом строку дії договору встановленого міжремонтного ресурсу вертольота (календарного строку служби), призначених або міжремонтних ресурсів (календарних строків служби) окремих агрегатів, приведення вертольота до справного стану здійснюється позивачем відповідно до підпункту 4.1.1 договору № УВ.АРВ-12-006, зокрема шляхом проведення капітального ремонту вертольота та його агрегатів, у т.ч. із заміною не ремонтопридатних агрегатів, що виявлені в процесі виконання таких ремонтів, заміною агрегатів без залишку призначеного ресурсу (календарного строку служби), у тому числі які не забезпечують відпрацювання міжремонтного ресурсу (календарного строку служби) та/або продовження ресурсних показників.
Додатковою угодою від 20.01.2014 № 8 до договору суборенди пункт 5.13 викладено в новій редакції, яким встановлено, що на строк виконання капітального ремонту повітряного судна суборендар звільняється від сплати орендної плати, але не більше як на 9 місяців.
Через відпрацювання вертольотом міжремонтного ресурсу позивачем у 2015 році вертоліт було відсторонено від експлуатації та направлено на капітальний ремонт на підставі укладеного з  ДП "Авіакон" як виконавцем  договору      № 429-15 від 10.07.2015 (далі – договір капітального ремонту) та акта приймання-передачі вертольота від 04.08.2015.
Судами встановлено, що відсторонення вертольота від експлуатації здійснене позивачем через закінчення призначеного вертольоторесурсу (строку служби), внаслідок його нормального зношення. Направлення позивачем вертольота в капітальний ремонт спрямоване на виконання його зобов`язань, визначених пунктом 4.5 договору № УВ.АРВ-12-006 щодо приведення вертольота до справного стану. 
За умовами договору капітального ремонту виконавець приступає до виконання робіт з дня передачі замовником виконавцю вертольота в ремонт та дня виконання замовником авансового платежу згідно з пунктом 4.5.1 договору, в залежності від того, яка дата настане пізніше (день початку виконання робіт).
Авансовий платіж в рахунок передплати вартості робіт за договором № 429-15 здійснений позивачем 30.12.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 9893.
З дати початку капітального ремонту вертольота на ДП "Авіакон", якою є 31.12.2015, згідно з пунктом 5.13 договору суборенди відповідачем припинено нарахування орендної плати за користування позивачем вертольотом.
Спір між сторонами у справі, яка розглядається, виник у зв`язку з тим, що по завершенню встановленого пунктом 5.13 договору суборенди (у редакції додаткової угоди № 8) дев`ятимісячного періоду звільнення позивача від сплати орендної плати, відповідачем поновлено нарахування орендної плати за користування позивачем повітряним судном, проте позивач не може використовувати об`єкт суборенди (вертоліт) з незалежних від нього причин, а саме: у зв`язку з продовженням перебування вертольота на капітальному ремонті. 
Судами під час розгляду справи встановлено, що датою початку капітального ремонту вертольота є 31.12.2015, а відтак ремонт мав бути виконаний в строк до 30.09.2016. 
Однак виконавець письмово повідомив позивача про затримку ремонту повітряних суден, у тому числі і зазначеного вертольота, у зв`язку із завантаженістю виробничих потужностей підприємства державними замовленнями в інтересах збройних формувань України які, в умовах ситуації, що склалася в державі, є першочерговими та пріоритетними (лист від 21.06.2016 № 662ф), а також про неможливість виконання ремонту вертольота (заводський номер 95127) та про можливість продовження робіт лише з жовтня 2016 року, після виконання контрактів за замовленням Міністерства оборони України (лист від 29.09.2016 №1034с).
13.10.2016 позивач звернувся до відповідача з листом вих. №1342/16, в якому повідомив про затримки із здійсненням капітального ремонту та запропонував укласти додаткову угоду про внесення змін до пункту 5.13 договору суборенди щодо звільнення позивача від сплати орендних платежів. Однак звернення позивача було залишено відповідачем без відповіді.
Згідно із загальними положеннями про зобов`язання останні мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК, частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі – ГК).
Статтею 629 ЦК передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК).
Судами встановлено, що між сторонами склалися правовідносини піднайму, до яких в силу положень частини 3 статті 774 ЦК застосовуються положення про договір найму.
Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК за договором найму (оренди)      наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно з частиною 1 статті 762 ЦК з наймача справляється плата, за користування майном, розмір якої встановлюється договором найму.
Разом із цим згідно з положеннями частин 4, 6 статті 762 ЦК наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Частина 8 статті 46 Повітряного кодексу України передбачає обов`язок експлуатанта виконувати польоти лише на повітряному судні, яке перебуває у справному стані та підготовлене до польотів згідно з вимогами експлуатаційно-технічної документації. 
Відповідно, експлуатація вертольота позивачем до закінчення його капітального ремонту на ДП "Авіакон" та поновлення ресурсів в силу вимог закону та нормативної документації, якою є керівництво з технічної експлуатації, не допускається. Обставинами, які призвели до неможливості експлуатації (використання) вертольота позивачем є закінчення призначеного такому вертольоту ресурсу (строку служби), що сталося внаслідок нормального зношення вертольотів. 
При цьому суди попередніх інстанцій виконали вказівки суду касаційної інстанції, які містяться у постанові Вищого господарського суду України від 08.11.2017 у цій справі, та належним чином з`ясували обставини справи стосовно спірних правовідносин, а саме встановили відсутність вини позивача у затримці зі здійснення капітального ремонту вертольота у зв`язку із завантаженістю виробничих потужностей виконавця таких робіт державними замовленнями в інтересах збройних сил України які, в умовах ситуації, що склалася в державі, є першочерговими та пріоритетними. Водночас суди дійшли обґрунтованого висновку, що поновлення відповідачем нарахування орендної плати за користування позивачем вертольотом по закінченню встановленого пунктом 5.13 договору № УВ.АРВ-12-006 дев`ятимісячного періоду звільнення позивача від сплати орендної плати є таким, що суперечить положенням частини 6 статті 762 ЦК, а обмеження періоду звільнення позивача від сплати орендної плати 9-ма місяцями, встановлене пунктом 5.13. договору суборенди, не є визначенням строку виконання позивачем капітального ремонту вертольотів.
Згідно з частиною 2 статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об`єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.
Тобто, право наймача вимагати зменшення плати або звільнення від неї через обставини, за які він не відповідає, та які впливають на можливість користування майном передбачено законом.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. 
Статтею 16 ЦК, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту      прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Право позивача на ефективний засіб правового захисту, передбачений статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. 
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Ураховуючи викладене, доводи ДП "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" про те, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам статті 16 ЦК судом відхиляються.  
Суди попередніх інстанцій на підставі частини 6 статті 762, частини 3 статті 779 ЦК, з урахуванням встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень, дійшли обґрунтованого висновку, що право позивача на звільнення від сплати орендної плати за користування вертольотом за весь час, протягом якого такому вертольоту не буде поновлено ресурс за результатами проведеного капітального ремонту, підлягає захистові.
Згідно з частинами 1, 2   статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України").
Таким чином, наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень і ухвалення нового рішення відповідно до вимог статті 311 ГПК, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 300 ГПК виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Доводи скаржника щодо необґрунтованості заявлених вимог були предметом дослідження суду апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Ураховуючи наведене вище та межі перегляду справи судом касаційної інстанції, оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін як такі, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а касаційна скарга ДП "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" підлягає залишенню без задоволення.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/4320/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя          І.С. Берднік

Судді:          І.С. Міщенко

                                                                                                                           В.Г. Суховий